Провадження № 22-ц/812/705/23 Головуючий суду першої інстанції Сябренко І.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Миколаїв Справа № 478/509/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Донецького державного університету внутрішніх справ на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Сябренко І.П., в залі судового засідання в смт Казанка, за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2023 року Донецький державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Доводи позову обґрунтовано тим, що наказом від 19 серпня 2020 року № 287/ос ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю 262 « Правоохоронна діяльність» за кошти державного бюджету до Донецького юридичного інституту МВС України.

01 вересня 2020 року між Донецьким юридичним інститутом МВС України, Головним управління Національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_1 було укладено контракт № 986/2020 про здобуття освіти у Донецькому юридичному інституті МВС України. Відповідно до Наказу МВС України № 260 від 12 квітня 2021 року змінено тип та перейменовано Донецький юридичний інститут МВС України на Донецький державний університет внутрішніх справ.

18 серпня 2021 року між сторонами було укладено додатковий договір про зміну та доповнення контракту № 986/2020 від 01 вересня 2020 року про здобуття освіти за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» в Донецькому державному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання та протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу, або скорочення штатів, відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти.

Наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 12 вересня 2022 року № 503 о/с рядового поліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України, на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача витрати пов`язані з його утриманням в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 115 444.94 грн за період з 01 вересня 2020 року по 12 вересня 2022 року.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки заявлені позивачем вимоги стосуються проходження відповідачем публічної служби в органах внутрішніх справ і не пов`язані з невиконанням ним умов цивільно - правової угоди, а тому розгляд таких вимог здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду, Донецький державний університет внутрішніх справ подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково віднесено дану справу до категорії справ, що повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства та не звернуто уваги на те, що спір виник між фізичною особою та закладом вищої освіти. Адже предметом позовної заяви є стягнення боргу за надану послугу з надання освіти закладом вищої освіти не з курсанта, а з фізичної особи у зв`язку із невиконанням ним умов договору про здобуття освіти. Зазначена позовна заява місить виключно майновий характер і не містить питань щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а тому повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Миколаївській області просило ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головне управління Національної поліції в Миколаївській області вважає, що виходячи зі змісту контракту укладеного між трьома сторонами, вбачається, що права і обов`язки сторін виникають у ОСОБА_1 безпосередньо з моменту зарахування його до слухачів (курсантів) учбового закладу. Учбовий заклад зобов`язаний провести підготовку спеціаліста по спеціальним правилам, пов`язаним із проходженням служби в поліції, а тому цей спір є спором з питань прийняття, проходження публічної служби. А отже такий спір повинен розглядатися Миколаївським окружним адміністративним судом.

На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом належним чином. Представник Донецького державного університету внутрішніх справ через засоби поштового зв`язку надіслала клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. З огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту позову та матеріалів справи вбачається, що наказом від 19 серпня 2020 року № 287/ос ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми здобуття освіти за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» за кошти державного бюджету до Донецького юридичного інституту МВС України.

01 вересня 2020 року між Донецьким юридичним інститутом МВС України, Головним управління Національної поліції в Миколаївській області та ОСОБА_1 було укладено контракт № 986/2020 про здобуття освіти у Донецькому юридичному інституті МВС України. Відповідно до Наказу МВС України №260 від 12 квітня 2021 року змінено тип та перейменовано Донецький юридичний інститут МВС України на Донецький державний університет внутрішніх справ.

18 серпня 2021 року між сторонами було укладено додатковий договір про зміну та доповнення контракту № 986/2020 від 01 вересня 2020 року про здобуття освіти за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність» в Донецькому державному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого відповідач навчався за державним замовленням за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання та протягом трьох років після закінчення навчання з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції через хворобу, або скорочення штатів, відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти.

Наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 12 вересня 2022 року № 503 о/с рядового поліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України, на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині 1 статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із цим за приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

З доводів позовної заяви та наданих на їх підтвердження доказів встановлено, що відповідач на момент відрахування мав статус рядового поліції, та його наказом від 12 вересня 2022 року № 503 о/с було звільнено зі служби в поліції, отже вказані правовідносини врегульовані спеціальними нормами законодавства, якими регулюється діяльність працівників поліції, зокрема, Законом України «Про національну поліцію України».

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

За приписами частин 2, 4, 5 статті 74 Закону України «Про національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається. Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, на курсантів вищих навчальних закладів МВС України поширювалися права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників поліції. Служба відповідача є публічною, у зв`язку із чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 , від 04 вересня 2019 року у справі № 127/7858/18, у яких зазначено, що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й з питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц , від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ , оскільки зазначена справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, її належить розглянути виключно у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Донецького державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 05 липня 2023 року.