П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Київ

Справа № 757/38290/18-ц

Провадження: № 22-ц/824/212/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Кулікової С.В.,

секретар Сакалош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кирилюк І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів, вкладів, процентів та штрафних санкцій,

у с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.12.2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір зі строком на 366 днів до 13.12.2014 року включно, з нарахуванням 10% річних. Сума вкладу позивача становила 20 000 доларів США. На виконання умов договору, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило позивачу рахунок, на який були внесені кошти. 14.11.2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір зі строком до 14.05.2014 року включно, з нарахуванням 17% річних. Сума вкладу позивача становить 7 000 гривень. На виконання умов договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкрило позивачу рахунок, на який були внесені кошти.

Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Сімферополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано та нарахування відсотків було припинено. З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих відсотків він неодноразово звертався до банку із вимогами поновити йому доступ до рахунків, але вимоги позивача банком виконані не були. Також позивач письмово звертався до відповідача із заявами про розірвання депозитних договорів та видачу вкладів та відсотків, однак зазначені вимоги безпідставно відповідачем не виконані.

За викладених обставин, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути:

- за договором № SAMDNWFD100 від 13.12.2013 року суму вкладу у розмірі 20 000,00 доларів США; нараховані, але не виплачені відсотки, у розмірі 497,11 доларів США; не нараховані відсотки за період з 14.03.2014 року по 01.08.2018 року у розмірі 8 778,08 доларів США; не нараховані відсотки за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 1,95 доларів США; пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 213 600,00 доларів США; 3% річних за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 585,21 доларів США; а всього 243 462,35 доларів США;

- за договором № SAMDNWFD000 від 14.11.2013 року суму вкладу у розмірі 7 000,00 грн.; нараховані, але невиплачені відсотки, у розмірі 3 130,41 грн.; не нараховані відсотки за період з 14.03.2014 року по 01.08.2018 року у розмірі 5 222,96 грн.; не нараховані відсотки за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 0,68 грн.; пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 74 760,00 грн.; 3% річних за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 204,82 грн.; інфляціюза період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 261,80 грн.; а всього 90 580,67 грн;

- за рахунком № НОМЕР_1 - 9,91 грн.;

- за рахунком № НОМЕР_2 - 325,09 грн.;

- за рахунком № НОМЕР_3 - 816,49 грн.;

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором від 13.12.2013 року суму вкладу в розмірі 20 000,00 доларів США; нараховані, але не виплачені відсотки, в розмірі 497,11 доларів США; не нараховані відсотки за період з 14.03.2014 року по 01.08.2018 року в розмірі 8 778,08 доларів США; не нараховані відсотки за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року в розмірі 1,95 доларів США; пеню за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 5 000,00 доларів США; три проценти річних за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 585,21 долар США, а всього 34 862,35 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором від 14.11.2013 року суму вкладу в розмірі 7 000 грн.; нараховані, але не виплачені відсотки, в розмірі 3 130,41 грн.; не нараховані відсотки за період з 14.03.2014 року по 01.08.2018 року в розмірі 5 222,96 грн.; не нараховані відсотки за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року в розмірі 0,68 грн., пеню за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 10 000,00 грн.; три проценти річних за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 204,82 грн., втрати від інфляції за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 року у розмірі 261,80 грн., а всього - 25 820,67 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 9,91 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_2 заборгованість у розмірі 325,09 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за рахунком № НОМЕР_3 заборгованість у розмірі 816,49 грн.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат Дугінов Д.А. в інтересах ОСОБА_1 та адвокат Бригинець А.А. в інтересах АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 на обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у даній категорії справ пеня у вигляді 3% від суми утриманих банком коштів нараховується за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Відмітив, що викладена позиція щодо нарахування пені підтверджується судовою практикою, на що суд першої інстанції уваги не звернув. При цьому, враховуючи, що розмір пені перевищує загальний розмір заборгованості, вважав за необхідне зменшити її до суми утримуваних банком коштів. Просив змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру пені з 5000 доларів США на 29 277,14 доларів США та з 10 000 грн. на 15 354,05 грн.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі посилався на те, що зобов`язання за договором з ОСОБА_1 перейшли до ТОВ «ФК «ФІНІЛІОН», яке є новим боржником. Зауважив, що залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 відсутній, а тому стягнення визначених позивачем сум є необґрунтованим. Окрім того, вказував, що стягнення пені в іноземній валюті є помилковим, оскільки пеня повинна розраховуватись виключно у гривні. Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про відмову в позові.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, адвокат Дугінов Д.А. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що його довіритель згоди на переведення боргу до ТОВ «ФК «ФІНІЛІОН» не надавав, з умовами надання банківських послуг, які розміщені на сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не був ознайомлений, а тому доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими.

УхвалоюКиївського апеляційного суду від 07 червня 2022 рокузупинено провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 199/3152/20.

УхвалоюКиївського апеляційного суду від 03 травня 2023 рокупоновлено провадження у справі.

В судовому засіданні адвокат Дугінов Д.А. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін підлягають задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 14.11.2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено депозитний договір № SAMDNWFD000, за умовами якого вклад оформлюється на строк до 14.05.2014 року включно; банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_4 , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 17% річних; період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; рахунок/карта для зарахування процентів по вкладу № НОМЕР_2.

На виконання умов договору позивачем на відкритий відповідачем рахунок № НОМЕР_4 внесено 7 000 гривень.

13.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір № SAMDNWFD100, за умовами якого вклад оформлюється на строк 366 днів до 13.12.2014 року включно; банк відкриває особовий рахунок № НОМЕР_5 , на який зараховується вклад; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 10% річних; період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; рахунок/карта для зарахування процентів по вкладу № НОМЕР_5.

На виконання умов договору позивачем на відкритий відповідачем рахунок № НОМЕР_5 внесено 20 000 доларів США.

Позивач також має відкритий рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 та являється власником картки MASTERCARD № НОМЕР_2 та картки MASTERCARD № НОМЕР_3 , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 15.05.2014 року.

30.07.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, у якій повідомив, що розриває депозитні договори № SAMDNWFD100 та № SAMDNWFD000, та просить видати йому кошти, які обліковуються на його рахунках № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 (заява зареєстрована 30.07.2018 року за вх. № 132495-ВБ).

02.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Голови Правління АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, у якій повідомив, що розриває депозитні договори № SAMDNWFD100 та № SAMDNWFD000, а також просив видати належні йому кошти, які обліковуються на його рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 (заява зареєстрована 02.08.2018 року за вх. № 139813-ВБ).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що договори банківського вкладу є розірваними, а тому позовні вимоги про стягнення з банку суми банківських вкладів за договорами № SAMDNWFD100 та № SAMDNWFD000 є обґрунтованими, сума відсотків за вкладами розраховується за умовами договорів, 3% річних від простроченої суми зобов`язання розраховується за період з дати розірвання договорів по дату визначену при зверненні з позовом (23.07.2019 року), також за договором № SAMDNWFD000 підлягають стягненню втрати від інфляції за вказаний період. Окрім того, суд, посилаючись на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» розрахував пеню, однак зменшив її розмір з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У пункті 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків

у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України17 грудня 2003 року за № 1172/8493) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі

№ 592/6332/15-ц (провадження № 61-5735св18) зроблено висновки, що «договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за договором після закінчення терміну його дії. Тому суд на підставі частини другої статті 1070 ЦК України стягнув з банку на користь позивача проценти за користування грошовими коштами в розумінні, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу».

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року

у справі № 760/3445/15-ц (провадження № 61-802св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 554/3200/16-ц (провадження № 61-6709св18), від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), від 10 липня 2019 року

у справі № 335/11482/16-ц (провадження № 61-5014св19).

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

У частині першій статті 1075 ЦК України визначено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються. Суди першої й апеляційної інстанцій помилково стягнули проценти за ставкою в розмірі 1 %, що зазвичай сплачується банком за вкладом «на вимогу» відповідно до вимог статті 1070 ЦК України».

Пунктами 22, 23 договору вкладу передбачено, що якщо клієнт вимагає розірвати договір, а строк вкладу ще не закінчився, клієнту повертається сума вкладу. За неповний строк вкладу проценти виплачуються по ставці вкладу «на вимогу» за фактичну кількість днів, сплинувши з дати оформлення вкладу до дня розірвання договору. Якщо клієнт за неповний строк отримав проценти, нараховані по повній ставці, то надлишково виплачені проценти вираховуються з суми вкладу.

Якщо клієнт вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу уже був продовжений один або декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі з урахуванням п.п. 7,8 договору. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не закінчився, нараховуються по умовах, викладених у п. 22 цього договору.

Відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року з 04.05.2017 року була встановлена відсоткова ставка по вкладам «до запитання» у розмірі 0,01 %.

Можливість розірвання договорів № SAMDNWFD000 та № SAMDNWFD100вкладу узгоджується із їх умовами, у відповідності до яких у сторін є можливість достроково розірвати договір, повідомивши про це за два дні до розірвання договору.

З урахуванням поданих ОСОБА_1 заяв 30 липня 2018 року та 02 серпня 2018 року про розірвання договорів вкладу та повернення коштів, з 02 серпня 2018 року між сторонами припинилися договірні правовідносини за договором банківського вкладу № SAMDNWFD000, а 05 серпня 2018 року за договором № SAMDNWFD100.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення сум банківських вкладів є порушенням умов укладених із позивачем договорів та вимог чинного законодавства України, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум вкладів за договором № SAMDNWFD100 в розмірі 20 000 доларів США та за договором №SAMDNWFD000в розмірі 7000 грн.

Окрім того, суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до умов договорів позивач також має право на отримання відсотків по вкладах за установленою в договорах ставкою, а саме за договором № SAMDNWFD100нараховані до 14.03.2014 року відсотки становили 497,11 доларів США, а за договором №SAMDNWFD000 - 3130,41 грн.

Щодо вимог про стягнення відсотків за договорами, які підлягають стягненню за період з 14.03.2014 року до 23.07.2019 року, колегія суддів зазначає наступне.

Договір №SAMDNWFD100укладено 13.12.2013 року, терміном на 366 днів до 13.12.2014.

Відповідно до п. 6 договору, в разі дострокового розірвання договору, відсотки за неповний строк нараховують за зниженою ставкою.

Отже, відсотки за період з 13.12.2017 року до дати розірвання договору, 02.08.2018 року, нараховуються за зниженою ставкою, яка встановлена протоколом Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 року у розмірі 0,01 %.

При цьому, відсотки з моменту розірвання до дати визначеної позивачем - 23.07.2019 року, не нараховуються, оскільки договір між сторонами розірвано.

Загальний розмір відсотків у період з 14 березня 2014 року до 02.08.2018 року становить 7634,52 доларів США, а саме 7506,85 доларів США за ставкою 10% з 14 березня 2014 року до 13.12.2017 року, 127,67 доларів США за ставкою 0,01 % за період з 13.12.2017 року до 02.08.2018 року.

Договір №SAMDNWFD000 укладено 14.11.2013 року до 14.05.2014 року, тобто на пів року.

Відповідно до п. 6 договору, в разі дострокового розірвання договору, відсотки за неповний строк нараховують за зниженою ставкою.

Відсотки за період з 14.05.2014 року до дати розірвання договору, 05.08.2018 року, який відповідно є неповним, нараховуються за зниженою ставкою у розмірі 0,01 %.

Загальний розмір відсотків у період з 14 березня 2014 року до 05.08.2018 року становить суму 4980,74 грн, а саме 4965,40 грн. за ставкою 17% з 14 березня 2014 року до 14.05.2018 року, 15,34 грн за ставкою 0,01 % за період з 15.05.2018 до 05.08.2018 року.

Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції помилково задовольнив вимоги про стягнення відсотків з моменту розірвання договорів до 23.07.2019 року, враховуючи, що правовідносини за договорами банківських вкладів було припинено та відповідно нарахування відсотків за їх умовами було неможливе.

Отже, рішення суду в частині стягнення відсотків підлягає зміні, а саме розмір заборгованості по не нарахованим відсоткам за договорами за період після 14 березня 2014 року повинен бути визначений до дати розірвання договорів із врахуванням зменшеної відсоткової ставки, а відтак підлягає зменшенню за договором № SAMDNWFD100 з 8780,03 (8778,08+1,95) доларів США до 7634,52 доларів США, за договором № SAMDNWFD000 з 5223,64 (5222,96+0,68) грн. до 4980,74 грн.

З приводунарахування 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦК України колегія суддів ураховує висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Великою Палатою Верховного Суду визначено порядок обчислення 3 % річних за формулою: сума вкладу х 848 (кількість днів прострочення виконання рішення суду) х 3 (розмір процентів, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) : 100: 365 (днів у році).

Отже, 3 % річних згідно статті 625 ЦК України повинні розраховуватись з моменту розірвання договору вкладу по дату визначену в позові (23.07.2019). За договором SAMDNWFD100 3 % річних розраховують за період з 03.08.2018 року, тобто з дати коли договір вже був розірваний до 23.07.2019 року, що становить 583,66 доларів США. За договором №SAMDNWFD000 3% річних за період з 05.08.2018 року по 23.07.2019 року становить 203,1 грн.

З огляду на вказане, рішення суду в частині розміру 3 % річних також підлягає зміні шляхом його зменшення до вищевказаних сум.

Вимоги про стягнення втрат від інфляції за договором №SAMDNWFD000 визначені позивачем в сумі 261,8 грн були задоволені судом в повному обсязі, при цьому, розрахований судом розмір втрат від інфляції у зв`язку із неповерненням вкладу в розмірі 7000 грн. за період з 05.08.2018 року по 23.07.2019 року становить 638,9 грн, що виходить за межі позовних вимог, а відтак рішення в цій частині не підлягає зміні.

Щодо позовних вимог про стягнення пеніу розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ за період з 02.08.2018 року по 23.07.2019 рокуколегіясуддів зазначає наступне.

Частково задовольняючи вимогу про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір пені є завищеним відносно розміру заборгованості за основним боргом, а тому зменшив її розмір за договором №SAMDNWFD100 до 5000 доларів США та за договором №SAMDNWFD000 до 10 000 грн.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що «пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача…Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто, в разі припиненняправовідносин з договорів банківського вкладу, то частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків».

З огляду на те, що ОСОБА_1 у поданих до АТ КБ «Приватбанк» заявах одночасно порушив питання про розірвання догорів та повернення коштів за вкладами, тобанком у відповідності до вказаних заяв припинено правовідносини із договору банківського вкладу, а тому частина п`ята статті 10 Закону № 1023-ХІІ не розповсюджується на спірні правовідносини й відповідно рішення суду першої інстанції у частині стягнення пені згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішенняпро відмову в задоволенні позову.

З приводу заборгованості за рахунками № НОМЕР_1 у розмірі 9,91 грн, № НОМЕР_2 у розмірі 325,09 грн, № НОМЕР_3 у розмірі 816,49 грн колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів про те, що відповідач позбавив його можливості використовувати вказані рахунки та кошти, які на них розміщені.

Як вбачається з наданої виписки (а.с. 11, т.1) інформація про банківські операції та відповідно про суми наявні на рахунках зазначена до 31 грудня 2016 року, тобто більше ніж за півтора роки до звернення із позовом. При цьому, позивачем було надано копії банківських карток, які закріплені за рахунками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що вказує на наявну можливості користуватись коштами на рахунках. Доказів неможливості використання вказаних карток задля коштів або ж неможливості зняття вказаних сум в касах банку ОСОБА_1 не надав. Окрім того, рахунок № НОМЕР_1 є бонусним («Бонус Плюс»), його використання унормовано умовами надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що передбачає отримання бонусів в мережі партнерів програми та їх використання також в межах цієї ж програми, зняття вказаних коштів та використання в інших цілях не передбачено.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові.

З урахуванням вищевикладених висновків щодо зміни рішення суду в частині не нарахованих відсотків, 3% річних та скасування рішення в частині вимог про стягнення пені та заборгованості за рахунками, загальний розмір задоволених позовних вимог становить суму 28 715 доларів США 29 центів за договором №SAMDNWFD100 та суму 15 576 грн. 05 коп. за договором № SAMDNWFD000.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин, рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за рахунками № НОМЕР_1 у розмірі 9,91 грн., № НОМЕР_2 у розмірі 325,09 грн., № НОМЕР_3 у розмірі 816,49 грн. та пені за договорами № SAMDNWFD100 в розмірі 5 000,00 доларів США та № SAMDNWFD000 в розмірі 10 000 грн., а також зміні в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та трьох процентів річних за договорами № SAMDNWFD100 та № SAMDNWFD000, а відтак апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованості за рахунками № НОМЕР_1 у розмірі 9,91 грн., № НОМЕР_2 у розмірі 325,09 грн., № НОМЕР_3 у розмірі 816,49 грн. та пені за договорами № SAMDNWFD100 від 13.12.2013 року в розмірі 5 000,00 доларів США, та № SAMDNWFD000 від 14.11.2013 року в розмірі 10 000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та трьох процентів річних за договорами № SAMDNWFD100 від 13.12.2013 року та № SAMDNWFD000 від 14.11.2013 року змінити.

Зменшити розмір відсотків, які підлягають стягненню з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , за період 14.03.2014 року по 02.08.2018 року, з 8780,03 доларів США до 7634,52 доларів США, та трьох процентів річних, з 585,21 доларів США до 583,66 доларів США, у зв`язку з чим зменшити загальну суму заборгованості за договором № SAMDNWFD100 від 13.12.2013 року,з 34 862,35 доларів США до 28 715 (двадцять вісім тисяч сімсот п`ятнадцять) доларів США 29 центів.

Зменшити розмір відсотків, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за період 14.03.2014 року по 02.08.2018 року, з 5223,64 грн. до 4980,74 грн., та трьох процентів річних, з 204,82 грн до 203,1 грн, у зв`язку з чим зменшити загальну суму заборгованості за договором № SAMDNWFD000 від 14.11.2013 року, з 25 820,67 грн до 15 576 (п`ятнадцяти тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 05 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 липня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова