Справа № 462/1638/23
Провадження № 2/466/1621/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судового засідання: Семків Х.І.,

справа №462/1368/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за участю представника позивача адвоката Мух Антуана.,

представників відповідача адвокатів Васечка Ю.А., Жука Р.С.,

в с т а н о в и в:

27.02.2023 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 174 111,19 гривень, з яких 149611,19 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 4500,00 гривень відшкодування витрат на проведення оцінки автомобіля, 20000,00 гривень відшкодування завданої моральної шкоди, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.11.2022 о 14:30год на перехресті вул.Єрошенка та вул.Генерала Грекова у м.Львові відбудося ДТП за участі транспортних засобів марки «Volvo XC 90», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Постановою суду від 22.12.2022 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП. Позивач звертався до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди, однак в добровільному порядку така не відшкодована.

16.06.2023 представник відповідача адвокат Васечко Ю.А. в інтересах ОСОБА_2 подав письмовий відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач скористався правом укладення угоди з страховою компанією щодо досягнення згоди про розмір та спосіб відшкодування шкоди і така відшкодована.

26.06.2023 представник позивача подав письмову відповідь на відзив.

Ухвалою від 29.05.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 21.06.2023 суд вирішив проводити розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою від 22.06.2023 у задоволенні заяви від 20 червня 2023 року представника ОСОБА_1 - адвоката Мух Антуан про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд відмовив.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Мух А., який приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку та діє на підставі ордеру серії ВА №1055683 від 31.03.2023 /арк.спр.139/. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Васечко Ю.А., який діє на підставі ордеру серії ВС №1211228 від 15.06.2023 /арк.спр.142/ в судове засідання 11.07.2023 не прибув, подав клопотання про відкладення судового засідання, у поданому письмовому відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, в сторонами подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та скористалися правом подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України).

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 , що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, копія якого міститься в матеріалах справи /арк.спр.14/.

25.11.2022 о 14:30год на перехресті вул. Єрошенка та вул. Генерала Грекова у м.Львові відбулося ДТП за участі транспортних засобів марки «Volvo XC 90», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2022 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні ДТП за обставин: 25.11.2022 року о 14 год. 30 хв. у м. Львові на перехресті вул. Єрошенка та вул. Генерала Грекова, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Volvo XC 90», державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді на нерегульоване перехрестя з другорядної дороги не була уважна, не стежила за зміною дорожньої обстановки та не надала перевагу у русі транспортному засобу «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення, у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Таким чином, ОСОБА_2 порушила вимоги п. 2.3 Б, 16.11 Правил дорожнього руху /арк.спр.18-20/.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Volvo XC 90», державний номерний знак НОМЕР_1 застрахована за полісом №208916079 в ПрАТ СК «Інтер-поліс» /арк.спр.23/

ОСОБА_1 звернувся з заявою про страхове відшкодування в ПрАТ СК «Інтер-поліс» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду /арк.спр.24,25-26/.

13.02.2023 між ОСОБА_1 та ПрАТ СК «Інтер-поліс» в особі голови правління Савчука В.Л. укладена угода про узгодження суми страхового відшкодування у розмірі 102885,00 грн. /арк.спр.27/.

15.02.2023 ПрАТ СК «Інтер-поліс» здійснило виплату ОСОБА_1 узгодженої суми страхового відшкодування у розмірі 102885,00 гривень /арк.спр.28/.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до спеціаліста-автотоварознавця з заявою про визначення вартості відновлюваного ремонту без урахуваннязначення коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно звіту №30/12/2022Р від 15.02.2022 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 вартість відновлюваного ремонту завданого власнику автомобіля «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП без урахування значення коефіцієнту зносу складає 252496,19 грн. з урахуванням ПДВ на вартість запчастин /арк.спр.29-57/.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст.22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування, яка й проводилася, але сторони її не враховували.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону №1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Разом з тим, позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіював шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, оскільки на запитання суду чи проведено ремонт транспортного засобу «Mercedes-Benz AMG C43», державний номерний знак НОМЕР_2 , представник позивача відповіді не надав.

Так, представник позивача просить врахувати висновки викладені у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), де Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, на відповідача як на винну особу покладається обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією та франшизи, однак суд вважає, що застосування даного висновку не може бути покладено до вирішення спору, оскільки позивач та страховик визначили розмір страхового відшкодування шляхом укладення двостороннього договору про врегулювання страхового випадку до отримання результатів експертизи, яка потерпілим вже була замовлена.

За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить такого.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вищевказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду й те, що, хоча до практики Європейського Суду з прав людини, судом й визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає й у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду). Позивач впродовж часу визначеного законом отримав, визначене за згодою сторін відшкодування. Доказів того, що автомобілем неможливо було користуватися сторона Позивача не надала. До того ж в укладеній угоді між Позивачем та Страховиком визначено повну суму відшкодування, виплата моральної шкоди окремим пунктом не виділялася (арк.спр.27).

Отже, у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Щодо витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В силу ч. 1 ст.ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об`єднанням чи адвокатом.

В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», стягуються не лише участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як убачається з матеріалів справи, інтереси позивача представляє адвокат Мух Антуан на підставі ордеру серії ВА №1055683 від 31.03.2023 /арк.спр.139/.

Інтереси відповідача представляє адвокат Васечко Ю.А. на підставі ордеру серії ВС №1211228 від 15.06.2023 та Договору про надання правової допомоги №48/2023 від 13.06.2023 року /арк.спр.142-145/.

Відповідно до ст.134 Цивільного процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивач при зверненні до суду подав заяву щодо розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу і докази такі будуть подані в порядку застосування ч.8 ст.141 ЦПК України /арк.спр.58-59/.

Адвокат Васечко Ю.А. у поданому письмовому відзиві на позовну заяву у якому вказує на те, що відповідачем у даному спорі понесено витрати на правову допомогу у розмірі 6000 гривень за надання правової допомоги /арк.спр.140-142/.

В підтвердження понесення витрат на правову допомогу згідно договору суду надано платіжне доручення від 13.06.2023 /арк.спр.145 зворот/.

19.06.2023 адвокат Мух Антуан подав письмове клопотання про зменшення розміру витрат та просить відмовити у їх стягненні /арк.спр.168-168/.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В силу дії ч.1,2 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем залишаються за позивачем

Щодо витрат відповідача понесених на правничу допомогу, то жодним чином не заперечуючи права відповідача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв ст. 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені відповідачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону позивача та суд вважає необхідним зменшити розмір заявлених судових витрат на професійну правничу допомогу, співмірним, пропорційним та розумним в цілях покладення його на відповідача на переконання суду буде розмір в сумі 3000 грн.

Керуючись ст.12, 13, 76, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 174 111,19 гривень, з яких 149611,19 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 4500,00 гривень відшкодування витрат на проведення оцінки автомобіля, 20000,00 гривень відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - 3000 (три тисячі гривень) понесених витрат на правову допомогу.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 17.07.2023

Суддя П. С. Невойт