Справа № 465/4782/21 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/15/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Манукян Марти Андріївни на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року в складі судді Кузя В.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей,-

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити спосіб участі батька у вихованні дітей без участі матері шляхом встановлення графіку побачень, а саме перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години; друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години; день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години.

Вимоги обґрунтовував тим, що з 02 червня 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. У шлюбі народилось двоє дітей, донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

04.10.2019 Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Після того, як позивачем було подано до суду позов про розірвання шлюбу, відповідачка почала чинити перешкоди в спілкуванні батька з дітьми.

04.06.2019 Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження №325, відповідно до якого ОСОБА_3 встановлено дні та години зустрічей з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години; друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години; день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години, зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дітьми. Роз`яснено сторонам, що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дітей, а також роз`яснено про можливість звернення до суду у випадку невиконання цього рішення.

Однак, не зважаючи на наявність вказаного вище розпорядження, відповідачка продовжує чинити перешкоди батьку в його спілкуванні з дітьми. При цьому, враховуючи що він фактично проживає в місті Києві, такі перешкоди відповідачкою в побаченнях позивача з дітьми, створює значні фінансові втрати для нього, адже приїхавши у встановлений час він надіється на те, що побачиться та поспілкується зі своїми дітьми. Таким чином, він бачить своїх дітей дуже рідко. За останні 5 місяців йому вдалось побачити своїх дітей лише один раз. Зважаючи на викладене, просив про задоволення позову.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з його малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначено ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такі способи: систематичні побачення; можливість спільного відпочинку без участі матері ОСОБА_1 :

- перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години;

- друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години;

- день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Манукян М.А., вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, прийняте всупереч фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не було в повній мірі співставлено позовні вимоги із обставинами справи. Зокрема, судом не враховано, що позивач фактично проживає у м. Києві з моменту розлучення та бачиться з дітьми 4 рази на рік. Жодного бажання частіше бачитись з дітьми у позивача немає. Звернення позивача в поліцію з метою усунення перешкод у спілкуванні йому з дітьми, не знайшло свого підтвердження.

Наголошує на тому, що судом не було враховано думки дітей щодо бажання бачитись з батьком без участі матері. Зокрема не враховано, що діти вкрай рідко спілкуються із батьком. Психологом складено висновок про те, що донька стала свідком конфліктів між батьками, вона розділяє емоції матері по відношенню до батька, які матір відкрито виражає.

Зауважує, що судом першої інстанції невірно вирішено встановити дні побачення без присутності матері враховуючи висновок психолога та заяви про вчинення домашнього насильства з боку позивача.

Крім цього, у графіку встановлено, що кожні вихідні в тижні відповідачка має чекати, щоб позивач побачився з дітьми. Відповідно вона не має права спланувати собі вихідні з дітьми очікуючи, що позивач все таки надумає побачитись із дітьми, хоча таке бажання проявляється лише 1 раз в 3 місяці. З урахуванням проживання позивача в іншому місці вважає за можливе встановити можливість побачення позивача з дітьми в першу, третю та п`яту суботу місяця з 10.00 до 13.00 год в присутності матері, враховуючи малий вік дітей.

Також, судом визначено можливість бачення батька із дітьми в день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 год. до 13.00 год. Відповідачка не заперечує щодо побачення дітей в день народження тата, проте переривання державних та релігійних свят негативно відіб`ється, як на святкуванні так і на відношенні дітей, зокрема до релігійних свят. В даному випадку, враховуючи проживання позивача окремо вже тривалий час, вважає за необхідність залишення права проводити релігійні свята з відповідачем, а державні свята почергово з кожним із батьків.

Вважає, що судом абсолютно не враховано, що згідно із ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установам, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, згідно із положенням ч.8 ст.7 СК України урегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково визначити позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми такі способи: систематичні побачення, можливість спільного відпочинку в присутності відповідача: перша, третя, п`ята субота місяця з 10:00 год. до 13:00 год.; день народження тата з 10:00 до 13:00 год.; державні свята з 10:00 до 13:00 год. почергово з відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 року, який рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.10.2019р. у справі №465/4159/18, розірвано (а.с. 10-11).

У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 12.11.2012 та серії НОМЕР_2 від 06.12.2017 відповідно (а.с.12-13).

Згідно із розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.06.2019 №325, позивачу ОСОБА_3 встановлено дні та години зустрічей з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 год. до 13.00 год., друга, четверта та п`ята неділя місяця з 10.00 год. до 13.00 год., день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 год. до 13.00 год. Крім того, даним розпорядженням зобов`язано відповідачку ОСОБА_1 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дітьми.

Звертаючись до суду з означеним позовом, позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що незважаючи на наявність зазначеного вище розпорядження відповідач чинить йому перешкоди в спілкуванні з дітьми. Враховуючи те, що позивач фактично проживає в м. Київ, такі перешкоди створюють значні фінансові витрати, адже приїхавши у встановлений час він надіється на зустріч та спілкування з дітьми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 прагне спілкуватися з своїми дітьми, бажає підтримувати родинні стосунки, приймати участь у вихованні дітей, а тому вважав, що позовні вимоги є підставними.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України).

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

В свою чергу, згідно із частинами першою, третьою статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції, охоплює і зв`язки між батьками та дітьми. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04, § 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції погодився із графіком, який запропонований розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.06.2019 №325, вважаючи його таким, що відповідає інтересам обох батьків та дітей, дозволяє дотриматись справедливого балансу у спільному вихованні дітей та реалізації прав на особисте спілкування з батьком, який проживає окремо.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що оскарження відповідачкою судового рішення в частині запропонованого графіку, саме по собі свідчить про незгоду відповідачки з таким графіком, що опосередковано підтверджує позицію позивача щодо чинення перешкод та недотримання графіку відповідачкою.

Встановивши, що права ОСОБА_3 , як батька дитини порушуються матір`ю дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми та визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дітьми шляхом встановлення графіка його систематичних побачень із ними.

Як свідчать матеріали справи та поведінка позивача, він як батько, прагне досягти рівності у реалізації його права на вільне спілкування з дітьми та бажає брати участь у їх вихованні. Проте наявність конфлікту та неприязні відносин між батьками, які стали підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, призвели до неможливості визначення порядку періодичних побачень батька з дітьми за домовленістю з їх матір`ю.

Апеляційний суд зауважує, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунками між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дітьми у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

У цій справі апеляційний суд вважає правильним висновки місцевого суду про визначення спілкування батька з дітьми за відсутності матері, оскільки як встановлено судом, сторони між собою мають конфліктні стосунки.

Такий спосіб зустрічей, на думку колегії суддів, відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дітей, а також спрямований на убезпечення їх від спостереження за конфліктами між батьками.

В постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 753/15487/18 Верховний Суд вказав: при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив.

У постанові від 28 січня 2019 року по справі № 619/3051/17 Верховний Суд зробив висновок, що батько має право особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб.

Про право батьків на спілкування з дітьми та важливість ролі батька в своїх рішеннях неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, в рішенні по справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13) ЄСПЛ нагадав, що згідно зі ст. 8 Конвенції держава несе позитивні зобов`язання щодо «ефективної поваги» до сімейного життя. Зокрема, в справах, що стосуються права контакту одного з батьків, держава зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми і сприяти такому возз`єднанню.

Виходячи з наведеного слід дійти висновку, що батько має право на безпосередню участь в житті і вихованні дитини та на зустрічі з дитиною без присутності матері. Згідно із законодавством, суд може обумовити зустрічі батька з дитиною присутністю матері або іншої особи, тільки якщо в процесі розгляду справи буде встановлено, що особисте спілкування з батьком може негативно вплинути на дитину, та/або нашкодити її розвитку.

У даній справі судом не встановлено, що особисте спілкування батька з дітьми може негативно на них впливати та/ або нашкодити їхньому розвитку.

Разом з тим у висновку психолога, на який покликається відповідачка зазначено, що дівчинка ОСОБА_6 розділяє емоції матері по відношенню до батька, які матір відкрито виражає. Оскільки між матір`ю і батьком є виражений конфлікт, рекомендовано на побачення батька з дитиною залучати соціального працівника або психолога. Тобто, даний висновок хоча і має рекомендаційний характер, однак не визначає обов`язкову потребу чи присутність матері під час спілкування батька з дітьми.

Мотиви скарги про те, що судом не було враховано думки дітей щодо бажання бачитись з батьком без участі матері, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на переконання колегії суддів, думка неповнолітньої дитини в даній ситуації є достатньо вразливою для нав`язування певних ідей та думок матір`ю, з якою вони постійно проживають. Тому думка дітей не може бути абсолютною при вирішенні справи.

Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

При цьому, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

З наданих суду доказів вбачається, що позивач піклується про дітей, турбується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, сплачує аліменти на їх утримання, обмежень, які могли б перешкоджати позивачу у спілкуванні із малолітньою донькою, судом не встановлено.

Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно вирішено встановити дні побачення без присутності матері враховуючи висновок психолога та заяви про вчинення домашнього насильства з боку позивача.

Також, судова колегія вважає, що батько не може бути усунутим від вихованні дітей на період вихідних, державних чи релігійних свят, оскільки батько та діти мають право на постійне спілкування. Батько має право брати участь у вихованні дітей, брати участь у їх духовному та фізичному розвитку. І така участь батька має бути постійною.

Аргументи апелянта про те, що позивач тривалий час проживає окремо, а тому проведення лише релігійних свят відповідача з дітьми буде справедливим, правильності висновків суду в цій частині не спростовують, оскільки при роздільному проживанні батьків через далеку відстань не можливо в інший спосіб забезпечити абсолютну рівність участі кожного із батьків у вихованні дітей. Аналогічно, це стосується державних свят. Спосіб участі батька у виховані дітей, на думку колегії суддів, є можливим і не буде суперечити інтересам дітей. Визначений судом першої інстанції спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, буде сприяти налагодженню психоемоційного зв`язку позивача з дітьми.

В свою чергу, під час розгляду справи апеляційним судом, погоджуючись частково із доводами апеляційної скарги про те, що графік побачень батька з дітьми протягом усіх вихідних позбавляє відповідачку спланувати час на вихідні дні з дітьми, а також, що переривання державних та релігійних свят негативно відіб`ється, як на святкуванні так і на відношенні дітей, зокрема до релігійних свят, позивач ОСОБА_3 подав уточнений графік відвідування ним, як батьком, дітей, де зазначив, що просить визначити йому дні побачень у такий спосіб: 1. вихідні дні першого та четвертого тижня місяця (субота з 09,00 до 18,00, неділя з 09,00 до 16,00); 2. державні та релігійні свята: день після Великодня; день праці; день перемоги над нацизмом у Другій світовій війні; Трійця; день Конституції України, день народження батька; Вербна неділя або ОСОБА_7 до Єрусалиму; Вознесіння Господнє; День Святої Трійці (Зелені свята, П`ятидесятниця); день після Різдва Христового; Хрещення Господнє (Богоявлення); Стрітеня Господнє; 8 листопада Дмитрія. 3. На зимові або літні шкільні канікули забирати з собою по місцю проживання батька чи місцю проведення відпочинку на 14 календарних днів. 4. Дні народження та іменини дітей.

Надаючи додаткові пояснення в судовому засіданні 18 липня 2023 року представник відповідачки ОСОБА_8 зазначила, що сторона відповідача частково погоджується із оновленим графіком побачень позивача у виді: 1) кожна перша та четверта субота і неділя місяця з 10,00 год до 13,00 год.; 2) дні народження та іменини дітей (11 листопада та 20 жовтня) з 10,00 год. до 13,00 год.; 3). Державні та релігійні свята визначені позивачем з 10,00 год. до 13,00 год. Відносно проведення часу позивача із дітьми в період зимових та літніх канікул, в даному випадку вважає, що це не відповідатиме інтересам дітей з огляду на перебування останніх в цей період у таборах. Також, звернула увагу, що такі вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а також органом опіки та піклування.

На переконання колегії суддів, беручи до уваги запропонований позивачем графік відвідувань дітей батьком, а також позицію відповідачки, висловлену під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, суд приходить висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої в частині визначення днів, кількості годин та місця побачення батька із донькою та сином у такий спосіб: особисті побачення у вихідні дні першого та четвертого тижня місяця (субота з 10,00 год. до 18,00 год, неділя з 10,00 год. до 13,00 год.); державні та релігійні свята: день після Великодня; день праці; день перемоги над нацизмом у Другій світовій війні; день Конституції України, день народження батька; Вербна неділя або ОСОБА_7 до Єрусалиму; Вознесіння Господнє; День Святої Трійці (Зелені свята, П`ятидесятниця); день після Різдва Христового; Хрещення Господнє (Богоявлення); Стрітеня Господнє; 8 листопада Дмитрія з 10 ,00 год. до 13,00 год; день народження та іменини (11 листопада та 20 жовтня) з 10,00 год. до 13,00 год.

В свою чергу, запропонований позивачем спосіб зустрічей на зимові або літні шкільні канікули забирати з собою по місцю проживання батька чи місцю проведення відпочинку на 14 календарних днів, до задоволення не підлягає, оскільки з такими вимогами позивач не звертався, відповідно такі вимоги не розглядалися судом першої інстанції, крім цього, з приводу такого способу участі батька у вихованні дітей відсутній висновок органу опіки та піклування.

При цьому, з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

З огляду на вищевказане, врахувавши всі обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Манукян Марти Андріївни підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині висновку суду про визначення днів, кількості годин та місця побачення батька із донькою та сином, а врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манукян Марти Андріївни задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2022 року змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:

Визначити ОСОБА_3 для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі способи:

?Особисті побачення у вихідні дні першого та четвертого тижня місяця (субота з 10,00 години до 18,00 години, неділя з 10,00 години до 13,00 години) без участі матері ОСОБА_1 ;

?Державні та релігійні свята: день після Великодня; день праці; день перемоги над нацизмом у Другій світовій війні; день Конституції України, день народження батька; Вербна неділя або Вхід Господній до Єрусалиму; Вознесіння Господнє; День Святої Трійці (Зелені свята, П`ятидесятниця); день після Різдва Христового; Хрещення Господнє (Богоявлення); Стрітеня Господнє; 8 листопада Дмитрія з 10,00 години до 13,00 години.

?День народження та іменини дітей (11 листопада та 20 жовтня) з 10,00 години до 13,00 години.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк