Номер провадження: 22-ц/813/7564/23
Справа № 495/7531/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що з 23.10.2005 року по 08.09.2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу сторонами придбано майно, зокрема квартира за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаного майна.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, обґрунтовану тим, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем, однак вона придбана в період шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя. В добровільному порядку відповідач здійснити поділ вказаного майна відмовляється. Вважає вагомим підстави того, що відповідач не дочекавшись рішення суду може здійснити дії щодо відчуження майна на користь третіх осіб, з метою ухилення від поділу.

Позивач просив накласти арешт на нерухоме майно, яке на теперішній час зареєстроване за ОСОБА_2 , а саме, на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, а саме, 1/2 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області ухвалою від 26 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнив частково.

Заборонив відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . В задоволенні інших вимог заяви відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на порушенням судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів вжиття активних дій щодо відчуження спірного майна на користь третіх осіб. Зазначає, що немає наміру продавати вказану квартиру, оскільки проживає у ній з дочкою та матір`ю. Разом з тим, позбавлена можливості відчужити майно без згоди чоловіка.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2023 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову носять тимчасових характер, розгляд заяви про забезпечення позову без виклику осіб не суперечить нормам ЦПК України.

В судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

ОСОБА_1 судову повістку отримав 30.08.2023 року в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_2 повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 повістку отримав 08.11.2023 року в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідкою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, за необхідне зазначити наступне.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував мету застосування заходів забезпечення позову, вважав, що у даному випадку їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та забороні будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, а саме, 1/2 частки спірної квартири суд першої інстанції взяв до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, на підставі чого, суд вважав за необхідне у задоволенні вимог в частині застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 1/2 частки спірної квартири та забороні будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна відмовити. Суд першої інстанції вважав захід забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна (1/2 частки нерухомого майна), яке є об`єктом спірних правовідносин достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача та виключить можливість обмеження прав відповідача на користування нерухомим майном у повному обсязі, тому заборонив відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову зокрема позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

В п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції належним чином оцінив обґрунтованість доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, врахував зазначені положення закону, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, позивач просив суд визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаного майна.

Отже предметом позову у справі є визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину вказаного майна.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 23.10.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виконавчим комітетом Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 21, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.04.2006 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

30.07.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири № 1588 від 30.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Ливіцькою О.В.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 339416506 від 17.07.2023 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

З викладеного вбачається наявність між сторонами майнового спору, щодо нерухомого майна набутого ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ухилення від майбутнього виконання рішення суду, відповідач не дочекавшись рішення суду може здійснити відчуження нерухомого майна, що утруднить ефективний захист прав позивача та призведе до ускладнення або ж взагалі неможливості виконання рішення суду (у разі задоволення позову).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову у вказаній справі, оскільки в разі відчуження об`єкта нерухомого майна на користь третіх осіб, в подальшому, у разі задоволення позову, виконання рішення суду у цій справі буде ускладнено.

Забезпечення позову в даному випадку, виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача, а тому апеляційний суд вважає, що вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що вид забезпечення позову, застосований судом першої інстанції, у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 таким, що відповідає змісту права, про захист якого ОСОБА_1 звернувся до суду, співмірним позовним вимогам, таким, що не призведе до безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів відповідача, яка продовжить володіти вказаним майном, проживати у спірній квартирі разом з дочкою та матір`ю, а втратить можливість лише розпоряджатися частиною вказаного майна.

Одночасно, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову без будь-яких належних доказів, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки позивачем доведено, зокрема поданням самого позову, що між сторонами існує спір стосовно майна, яке придбано відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем та яке зареєстроване за відповідачем.

Посилання щодо розгляду заяви про забезпечення позову за відсутності відповідача не заслуговують на увагу, оскільки у цій справі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

17.11.2023 року за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою про закриття провадження у справі, в якій посилався на подання до суду першої інстанції заяви про залишення позову без розгляду, у зв`язку з досягненням угоди щодо поділу майна.

До вказаної заяви позивачем долучено копію заяви про залишення позову без розгляду та копію нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 відповідно до якої останній заявив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю колишньої дружини ОСОБА_2 , оскільки набувалась останньою у період перебування в зареєстрованому шлюбі, але за особисті кошти ОСОБА_2 та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз статті 367 ЦПК України свідчить, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Отже апеляційним судом здійснюється перегляд ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Станом на час розгляду справи в Одеському апеляційному суді в Єдиному реєстрі судових рішень відсутні відомості щодо розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області заяви ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду та її задоволення.

Разом з тим, вичерпний перелік підстав для закриття апеляційного провадження у справі визначено положеннями ст. 362 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Обґрунтовуючи заяву про закриття провадження у справі ОСОБА_1 посилається на досягнення між сторонами згоди щодо поділу майна подружжя.

Однак, заява про закриття провадження не містить доводів щодо наявності підстав для закриття провадження, визначених ст. 362 ЦПК України, такі обставини апеляційним судом також не встановлені, тому заява ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження не підлягає задоволенню.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, як це передбачено ч. 9 ст. 158 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов