МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 477/1744/21
Провадження № 22-ц/812/686/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю представника позивача Гофман О.Є.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Козаченка Р.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року Акціонерне товариство Державний ощадний банк України звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 червня 2018 року ОСОБА_3 було підписано заяву про приєднання № 635523 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), невід`ємною складовою частиною якої є заява на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), у відповідності до п. 6.3 якої ОСОБА_3 ініціював одержання кредиту на свій картковий рахунок бажаного розміру Кредиту в сумі 15000 грн при максимальному розмірі Кредиту в сумі 250000 грн строком на 60 місяців з можливістю продовження на той же строк.

Відповідно до п.п. 1.1.3 розділ) XXII ДКБО цей Договір, в тому числі Заява на приєднання, Заява на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця загальної вартості кредиту та Умови користування кредитною лінією є Кредитним договором, укладеним між Банком та Клієнтом.

Пунктом 6.5 Заяви ОСОБА_3 на встановлення відновленої кредитної лінії від 20.06.2018 встановлено, що Клієнт усвідомлює, що на момент підписання цієї Заяви розмір кредиту в полі «Бажаний розмір Кредиту» та у п. 6.4 цієї Заяви вноситься виключно у разі виявлення ним бажання та згоди на одержання Кредиту з у рахуванням умов кредитуванні, які пропонуються Банком на момент підписання цієї Заяви та погоджується з визначеним цим пунктом порядком дій Банку, спрямованим на направлення йому пропозицій щодо встановлення (збільшення) Кредиту в межах, визначеного в цій Заяві максимального (загального) розміру кредиту, який може бути йому встановлений. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії Платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін, строк дії кредиту (користування ним) подовжується на строк дії платіжної карти.

Термін дії платіжної картки ОСОБА_3 - травень 2023 року.

Згідно п. 1.4 розділу І ДКБО Договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України, а в частині Договору банківського вкладу (депозиту) також публічним договором, в розумінні ст. 633 ЦК України.

Пунктом 6.10 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлювальної кредит кредитної лінії від 20.06.2018 передбачено, що інші умови Кредитного договору, в тому числі порядок його зміни, містяться в Договорі. Клієнт усвідомлює та погоджуються, що дана заява, яка є складовою частиною Заяви на приєднання, Договір, розміщений у вільному доступі на інтернет-сторінці Банку та інші документи, які є їх невід`ємними частинами, є Кредитним договором.

У відповідності до п. 5.1 заяви ОСОБА_3 про приєднання № 635523 від 20.06.20 заява про приєднання є невід`ємною частиною Договору. Підписанням цієї Заяви про приєднання Клієнт підтверджує, що між ним та Банком досягнуто згода щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів.

Відповідно до умов п. 3.2 заяви ОСОБА_3 про приєднання від 20.06.2018 Банк відкрив на його ім`я поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (надалі - Картка платіжна картка) за дебетовою-кредитною схемою.

Згідно п. 6.1. заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 20.06.2018, яка є складовою заяви на приєднання, підписанням цієї заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), боржник ОСОБА_3 погодився на одержання та з умовами користування Кредитом відповідно до умов Договору та підтвердив укладення між ним та Банком Кредитного договору, у відповідності до умов якого він отримав кредит у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до п. 6.9 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 20.06.2018, датою укладення Кредитного договору/зміни умов Кредитного договору є дата підписання цієї Заяви уповноваженим представником (працівником) Банку; датою надання Кредиту (частин Кредиту) є дата використання нею Кредитного ліміту (кредитних коштів), але не раніше дати першого зарахування заробітної плати (умова застосовується для зарплатних карток); про встановлення кредиту Клієнт повідомляється шляхом направлення йому смс-повідомлення. Датою встановлення кредиту є дата направлення Клієнту смс-повідомлення.

Пунктом 6.4 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 20.06.2018 передбачено, що на строк до 25.06.2018, тобто на 5 календарних днів з дня підписання цієї Заяви уповноваженим працівником Банку, Банк встановлює Клієнту Кредит у сумі 15000 грн. Після закінчення вказаного в цьому пункті строку клієнт погоджується на те, що Банк може запропонувати та погодити з Клієнтом встановлення (збільшення) бажаного розміру кредиту в межах максимального (загального) розміру Кредиту, вказаного п. 6.3 Заяви. Згода Клієнта на встановлення (збільшення) Кредиту надається відповідно до умов п. 1.6. Розділу XXII Договору, а саме шляхом погодження запропонованих Банком умов кредитування в межах максимального (загального) розміру Кредиту в телефонному режимі.

Згідно п. 6.11, п. 6.12 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлюваної кредитної лінії від 20.06.2018 підписанням цієї Заяви він підтвердив, що до підписанням даної Заяви Банк надав йому як споживачу, а він ознайомився з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї Заяви, а також отримав у письмовій формі Паспорт споживчого кредиту.

За умовами п.п. 6.6.1, п.п. 6.6.2 та п.п. 6.6.3 п. 6.6 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) від 20.06.2018 процентна ставка за кредитом є фіксованою, і складає 35.00 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між клієнтом та Організацією, або розірвання Договору зарплатного проекту, укладеного між Банком та Організацією, відрахування та/або закінчення навчання Клієнта в навчальному закладі; 0.001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору. Розмір процентів річних за користування кредитними коштами, які застосовуються у разі користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між клієнтом та Організацією, або розірвання Договору зарплатного проекту, укладеного між Банком та Організацією, відрахування та/або закінчення навчання Клієнта в навчальному закладі визначається у Додатку 1 до Договору.

Пунктом 6.7 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 20.06.2018 Клієнт зобов`язався щомісячно здійснювати часткове повернення Кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5.00 % від суми заборгованості за Кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 6.8 заяви ОСОБА_3 на встановлення відновлювальної кредитної лінії від 20.06.2018 передбачено, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит складає 2.50 % від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних готівкових коштів в усіх банкоматах / у касах банку (касах інших банків) з використання платіжного терміналу.

Позивач належним чином виконав всі умови договору, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням, позичальник ОСОБА_3 порушив в односторонньому порядку умови Кредитного договору та діюче цивільне законодавство, після встановлення кредитного ліміту в розмірі 15000 грн та отримання кредитних коштів фактично жодного добровільного платежу з погашення основного боргу (кредиту), нарахованих процентів та інших обов`язкових платежів за кредитом фактично не здійснив, отже термін остаточного повернення кредиту за Договором є таким, що настав і позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом та інші визначені цим Договором платежі.

Станом на 29 вересня 2020 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед банком за Кредитним договором складала 19208 грн 12 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом): 13 923,73 грн; проценти за користування кредитом: 3 618,87 грн; комісія: 209,30 грн; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 540,56 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 312,44 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 424,71 грн; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 125,72 грн; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту): 29,51 грн; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом: 17,28 грн.

Враховуючи викладене, банк був змушений звернутись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2020 року відкрито провадження у справі № 477/1963/20 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, справу призначено до розгляду на 07.12.2020 року.

Підчас розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, направленого до суду Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану та актовим записом про смерть №746 від 20.02.2019 року.

Крім того, згідно наданої на запит суду у справі відповіді Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, станом на 18.02.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , разом з померлим ОСОБА_3 зареєстровані дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 , онук - неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26.04.2021 у справі № 477/1963/20 провадження у справі закрито відповідно до п.7 ч. 1 ст.255 ЦПК України.

Таким чином, кредитору слало відомо про смерть боржника ОСОБА_3 судовому засіданні 07.12.2020 року.

Станом на день смерті боржника 18 лютого 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором складає 14319 грн 94 коп., яка складається: з основного боргу по кредиту - 13 929,73 грн; процентів за користування кредитними коштами 180,91 грн; комісії 209,30 грн.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

На день відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані спадкоємці першої черги: дружина - ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 . Проте, фактичні спадкоємці з повідомленням про відкриття та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до Банку не зверталися, добровільно спірну заборгованість перед Банком за Договором не погасили.

22 квітня 2021 року на адресу Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Банком скеровано заяву Кредитора з претензією до спадкоємців. Таким чином, претензію кредитора спадкоємцям померлого позичальника Банком пред`явлено в межах встановленого законодавством шестимісячного строку (з 07.12.2020) і у належний спосіб.

Згідно повідомлення Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 29.04.2021 за вих. № 234/01-16 претензію Банка до спадкоємців ОСОБА_3 отримано, у надані будь-якої іншої інформації щодо спадкоємців вказаної померлої особи та заведення спадкової справи відмовлено.

Листом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16.06.2021 за вих. № 347/01-16 Банк повідомлено про заведення спадкової справи померлого ОСОБА_3 у наданні іншої інформації відмовлено з посиланням на ст.8 Закону України «Про нотаріат».

Посилаючись на викладене, банк просив стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в сумі 14 319 грн 94 коп. з кожного, яка складається з основного боргу по кредиту 13929,73 грн, процентів за користування кредитними коштами 180,91 грн; комісії 209,30 грн, в межах вартості одержаного у спадщину майна та у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 14319 грн 94 коп із кожного відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що 20 червня 2018 року ОСОБА_3 підписав із банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної карти), невід`ємною складовою частиною якої є заява зі встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), у відповідності з чим ініціював отримання кредиту в сумі 15000 грн строком до 60 місяців з можливістю його продовження на такий же строк з терміном дії платіжної картки по травень 2023 року.

Згідно з укладеним договором відповідач отримав кредит та кредитну картку, на час оформлення якої за користування кредитом повинен був сплачувати відсотки на залишок заборгованості та повертати кошти щомісячними платежами.

Із роздруківки руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_3 вбачається, що він активно користувався коштами, що свідчить про визнання ним всіх умови договору кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_3 помер.

Оскільки він своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 22 червня 2018 року утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором становить 19208 грн 12 коп., але Банк просив стягнути із кожного лише борг в сумі 14319 грн, з яких 13929 грн 73 коп основний борг по кредиту, 180 грн 91 коп проценти за користування кредитом, а 209 грн 30 коп. комісія, в межах вартості одержаного у спадок майна та у розмірі, що відповідає їх частці у спадщині.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що на час своєї смерті боржник ОСОБА_3 мав заборгованість тільки із тіла кредиту в сумі 6859 грн 73 коп. Тому після його смерті його спадкоємці мають обов`язок задовольнити вимоги кредитора тільки в межах цієї суми.

Інша заборгованість виникла вже після його смерті, тому в межах заявлених позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні, що після смерті батька скористалася його кредитною карткою і зняла кошти через банкомат в сумі близько 7000 грн, проте це не дає Банку права в межах заявленого позову вимагати від спадкоємців ОСОБА_3 їх стягнення, оскільки такі її дії не охоплюються обґрунтуванням позову та умовами кредитного договору, а суд в межах принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. ст. 12 та 13 ЦКП України, діє та вирішує справу в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до отриманої на запит інформації від Вітовської (Миколаївської) державної нотаріальної контори Миколаївської області (вх. від 19 жовтня 2021 року) спадкова справа після його смерті не заводилася.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор вправі заявити вимоги до спадкоємців.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Тому, суд першої інстанції вважав, що пред`явлення вимог про солідарне стягнення боргу ОСОБА_3 до двох його спадкоємців є помилковим, так як кожен може задовольнити вимоги тільки в межах своєї частки в спадкуванні, тобто в даному випадку кожен по 1/2 частині від суми боргу.

Судом першої інстанції встановлено, що свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям видані не були, а про смерть ОСОБА_3 представниця Банку дізналася 01 лютого 23 березня 2021 року під час розгляду справи № 477/1963/20 за позовом Банку до ОСОБА_3 , детально з матеріалами провадження вона ознайомилася 23 березня 2023 року, а 12 червня 2023 року у Вітовській державній нотаріальній конторі Миколаївської області зареєстрована спадкова справа після його смерті на підставі звернення (претензії) Банку. Тому суд вважав, що строк на пред`явлення вимог до спадкоємців у Банка не пройшов.

Разом з тим, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Враховуючи те, що суду не було представлено даних про наявність спадкового майна та його вартості, а також положеннями ст. 1281 та ст. 1282 ЦК України про те, що спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора в межах вартості такого спадкового майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог.

В апеляційній скарзі зазначає, що враховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

У правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідачка ОСОБА_1 заперечувала сам факт наявних у спадкодавця боргових зобов`язань перед позивачем, оскільки, на її думку, кредитний договір є недійсним. Однак будь-яких заперечень щодо наявності спадкового майна та обмеження її відповідальності вартістю успадкованого майна, розмір якої є меншим, ніж заявлена позивачем до стягнення сума боргу, не висловлювала та ці обставини не доводила.

Тому апелянт вважає, що аналіз наведеного дає підстави стверджувати про обґрунтованість заявлених Банком позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено.

Апелянт погоджується з висновками суду про те, що 7070,00 грн основного боргу не може бути включено до спадкової маси, оскільки були зняті з рахунку відповідачкою ОСОБА_1 19.02.2018, тобто після смерті спадкодавця. І в цій частині судове рішення не оскаржується.

Як вбачається з наданого Банком розрахунку кредитної заборгованості ОСОБА_3 , а також виписки по рахунку, станом на 18.02.2019 борг позичальника складав 7 017,59 грн, з яких 6859,73 грн - основний борг, 78,93 грн - проценти за користування кредитними коштами.

Щодо висновків суду про пред`явлення Банком вимог про солідарне стягнення, то такий висновок спростовується матеріалами справи, а саме: прохальною частиною позовної заяви, де чітко зазначено про стягнення заборгованості з кожного спадкоємця окремо, але в межах вартості одержаного у спадщину майна та у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Під час розгляду справи судом першої інстанції АТ «Ощадбанк» не долучило до матеріалів справи докази наявності спадкового майна, оскільки керувалося актуальною практикою Верховного Суду та доводило лише обставини щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника.

В той же час, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №332450058 від 16.05.2023 за ОСОБА_3 зареєстроване право спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 33.

ОСОБА_1 не спростувала факт наявності спадкового майна, а лише стверджувала, що спадщину не прийняла, оскільки до нотаріального органу з відповідною заявою не зверталась та заперечувала дійсність кредитного договору.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, встановивши наявність спадкоємців, які в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину, безпідставно поклав обов`язок доказування наявності або відсутність спадкового майна на сторону позивача.

Посилаючись на викладене, АТ «Ощадбанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги АТ «Ощадбанк» задовольнити частково, а саме : стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 7 017,59 грн, з яких 6859,73 грн - основний борг, 78,93 грн - проценти за користування кредитними коштами в межах вартості одержаного у спадщину майна та у розмірі, який відповідає її частці у спадщині; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» кредитну заборгованість в розмірі 7 017,59 грн, з яких 6 859,73 грн - основний борг, 78,93 грн - проценти за користування кредитними коштами в межах вартості одержаного у спадщину майна та у розмірі, який відповідає її частці у спадщині; а також здійснити розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнали апеляційну скаргу частково та не заперечували проти стягнення з кожної із них на користь банка по частини від зазначеної в апеляційній скарзі суми (7 017,59). Проте вважали, що не повинні сплачувати на користь банку судові витрати по справі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень ст. 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами 2 та 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст. 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що позичальник за кредитним договором від 20 червня 2018 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що позивачу стало відомо під час розгляду в суді справи № 477/1963/20 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості 07.12.2020 року.

22 квітня 2021 року на адресу Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Банком скеровано заяву Кредитора з претензією до спадкоємців. Таким чином, претензію кредитора спадкоємцям померлого позичальника Банком пред`явлено в межах встановленого законодавством шестимісячного строку (з 07.12.2020) і у належний спосіб.

Згідно повідомлення Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 29.04.2021 за вих. № 234/01-16 претензію Банка до спадкоємців ОСОБА_3 отримано, у наданні будь-якої іншої інформації щодо спадкоємців вказаної померлої особи та заведення спадкової справи відмовлено.

Листом Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16.06.2021 за вих. № 347/01-16 Банк повідомлено про заведення спадкової справи померлого ОСОБА_3 у наданні іншої інформації відмовлено з посиланням на ст.8 Закону України «Про нотаріат».

Таким чином, висновок суду про те, що позивачем пред`явлено вимогу до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами 2 та 3 ст. 1281 ЦК України, є правильним.

Згідно відповіді Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, станом на 18.02.2019 за адресою: АДРЕСА_3 , разом з померлим ОСОБА_3 були зареєстровані дружина - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як спадкоємиці померлого, мали право подати заяву про прийняття або про відмову від прийняття спадщини у строк з 18 лютого 2019 року по 18 серпня 2019 року.

Відповідно до інформації від Вітовської (Миколаївської) державної нотаріальної контори Миколаївської області (вх. від 19 жовтня 2021 року) спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася і відповідачі з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталися та відповідно не отримували свідоцтва про право на спадщину.

Проте, матеріали спадкової справи не містять також доказів того, що відповідачки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (6 місяців від дня відкриття спадщини), заявила про відмову від прийняття спадщини.

Не містять матеріали справи також доказів того, що відповідачки не проживали разом із позичальником на день його смерті.

Відповідно до приписів ст. З ст. 1268 ЦК України (в редакції чинній на час відкритті спадщини) спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкрити спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, відповідачки вважаються такими, що фактично прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України: незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як розяснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

Надавши зазначеним обставинам належну правову оцінку, суд правильно вважав, що відповідачки прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 та кожна із них зобов`язана задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає її частці у спадщині.

Проте, приймаючи рішення у справі, суд вважав, що оскільки суду не було надано даних про наявність спадкового майна та його вартості, у задоволенні позовних вимог банку слід відмовити, переклавши таким чином тягар доказування даних обставин на позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у ст. 12 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 18.09.2019 року у справі № 640/6274/16-ц. Крім того, в даній постанові зазначено, що висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції не було перевірено хто є власником квартири за адресою реєстрації спадкодавця.

Як убачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2023р.. за ОСОБА_3 зареєстроване право спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді частки квартири АДРЕСА_2 . Інші частки цієї квартири зареєстровані за ОСОБА_2 (дружина померлого), ОСОБА_4 (дочка померлого) та його онукок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по частці за кожним. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:33.

На час смерті спадкодавця його заборгованість за кредитним договором згідно розрахунку банку становила 14319 грн, яка складається: з основного боргу по кредиту - 13 929,73 грн; процентів за користування кредитними коштами 180,91 грн; комісії 209,30 грн. Проте, як зазначено в апеляційній скарзі, АТ «Ощадбанк» погоджується з тим, що 7070,00 грн основного боргу не може бути включено до спадкової маси, оскільки були зняті з рахунку відповідачкою ОСОБА_1 19.02.2018, тобто після смерті спадкодавця. Отже, на даний час розмір заборгованості за мінусом знятих відповідачкою ОСОБА_4 коштів після смерті батька у розмірі 7070грн. становить 7017грн 59 коп., з яких 6859,73 грн - основний борг, 78,93 грн - проценти за користування кредитними коштами.

На даний час квартира АДРЕСА_2 згідно акту обстеження від18.10.2022р. знаходить у пошкодженому стані. Проте належних та допустимих доказів про те, що її остаточна вартість та вартість її частки становить менше 7017грн 59 коп., відповідачами суду не надано. Більш того, вони не заперечують погасити заборгованість перед банком у такому розмірі.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2018 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 7017грн 59 коп., при цьому з кожної із відповідачок підлягає стягненню по 3508 грн.80 коп.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача по 3508 грн.80 коп. з кожної.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги та позову в повному обсязі.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн. За подачу апеляційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 3405 грн. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково у розмірі 25% від пред`явленої до кожної із відповідачок первісної суми, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з кожної із відповідачок на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі по 1418 грн.75 коп.((2270+3405):100х25=1418,75).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 326461, місце знаходження -м. Миколаїв, вул. Херсонське шосе,50) по 3508 грн.80 коп. з кожної, а також судовий збір по 1418 грн.75 коп. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.