Справа № 214/3656/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/3656/21 за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Представники сторін: від позивача Кіріченко В.М., Меркулова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 06 травня 2021 року (надійшла до суду 13 травня 2021 року), в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 січня 2008 року станом на 13 квітня 2021 року в загальному розмірі 29 603 грн. 84 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 27 499 грн. 02 коп., заборгованість за простроченими процентами 2104 грн. 82 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 04 січня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання відповідача до угоди та дії укладеного між банком та нею кредитного договору є факт користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦК України. Цього ж дня, 04 січня 2008 року, ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підтвердивши своїм підписом ознайомлення та згоду з умовами кредитування та використанням такого виду кредитної картки. На підставі поданої позичальником заяви банком було відкрито картковий рахунок із власником на ньому кредитним лімітом, який в подальшому змінювався та був збільшений до 30 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. У результаті цього станом на 13 квітня 2021 року виникла заборгованість, розмір якої з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 29 603 грн. 84 коп. та включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 27 499 грн. 02 коп., заборгованість за простроченими відсотками 2 104 грн. 82 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.65-66).

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_1 подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.70-75). Свої заперечення мотивувала тим, що при укладенні кредитного договору вона не ознайомлювалась банком зі змістом Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діє з 01 березня 2019 року, яку позивачем долучено до позовної заяви. Крім того, у позові не вказано суму наданого їй кредиту, а надана банком довідка про зміну умов кредитування не містить дати створення, номеру, а тому не є належним доказом розміру визначеного їй кредитного ліміту. Надані банком розрахунку заборгованості є суперечливими між собою, невірними, а жодної аргументації щодо наданих кредитів, їх сум в позові не наведено. Окремо зауважила, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. До того ж, підписуючи анкету-заяву ОСОБА_1 не отримувала пам`ятку клієнта, яка загалом є обов`язковою складовою частиною кредитного договору, відсутність якої унеможливлює встановлення дійсних на момент підписання нею анкети-заяви умов обслуговування та кредитування, а також тарифі банку. Аналогічно відсутні докази того, що підписуючи анкету-заяву, їй як позичальникові надавались для ознайомлення Умови і правила надання банківських послуг, адже її підпису про ознайомлення з цими документами із долучених до позову в жодному з них немає. Що стосується заявленого розміру заборгованості, ОСОБА_1 зауважила, що станом на 30 червня 2019 року вона погасила заборгованість за тілом кредиту на сумі 107 665 грн. 58 коп., що значно перевищує суму позики, яку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» їй було надано. З огляду на вищенаведене, на переконання відповідача, правові підстави для задоволення вимог відсутні, а розмір заборгованості є недоведеним.

28 жовтня 2021 року від представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив (а.с.79-85). Свою позицію представник позивача відносно заперечень відповідача мотивувала тим, що укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 кредитний договір №б/н від 04 січня 2008 року за своїм характером та формою є договором приєднання, що відповідає положенням ч.1 ст.634 ЦК України. При укладенні договору сторони погодили усі його істотні умови, позичальник початково здійснювала виконання його умов належним чином, здійснюючи погашення кредиту, тобто тим самим засвідчила свою згоду з умовами кредитування. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою по її рахунку. Тим паче, з моменту укладення кредитного договору минуло понад 13 років, та за весь цей час позичальник не зверталась до банку щодо неправильного нарахування їй процентів, що свідчить про її обізнаність з розміром процентної ставки. Наданий банком розрахунок заборгованості жодними доказами з боку відповідача не спростований, власний контррозрахунок вона суду не надала, клопотань про призначення судово-економічної експертизи не заявляла. Оскільки укладений між сторонами кредитний договір є дійсним, визнаний обома сторонами, не визнався недійсним та ніким не оспорювався, тому банк має усі законні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась в результаті порушення виконання позичальником взятих зобов`язань. Щодо зміни тарифів та умов банком, то представник зазначила, що умовами п.5.3 кредитного договору передбачено право банку проводити зміну тарифів, умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку та в системі інтернет-банкінг (Приват24). Оскільки після зміни банком тарифів та умов кредитування відповідач не висловлювала своєї незгоди, тому фактично приймала їх. Крім того, згідно з випискою по рахунку, ОСОБА_1 до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про її обізнаність з умовами кредитування та визнання зобов`язань за договору. На думку представника, наданий банком розрахунок заборгованості є достатньо розгорнутим, узгоджується з інформацією у виписці по рахунку та доводить факт наявності порушення виконання відповідачем зобов`язань та обґрунтованість заявленого боргу.

Правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач та її представник ОСОБА_2 не скористались, та починаючи з січня 2022 року жодного інтересу до справи не проявляли. Так, 24 січня 2022 року представник відповідача за довіреністю Тищенко О.А. подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи, однак таке право не реалізував та у жодне з призначених у справі судових засідань на 31 січня 2022 року, 21 березня 2022 року, 24 травня 2022 року, 20 липня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 11 жовтня 2022 року, 17 листопада 2022 року, 12 січня 2023 року, 22 березня 2023 року, 11 травня 2023 року, 27 червня 2023 року не з`явився. Аналогічна бездіяльність має місце і з боку відповідача, яка будучи обізнаною з перебуванням справи у провадженні суду, належним чином повідомленою процесуально можливими способами, визначеними ст.128 ЦПК України шляхом направлення повісток на адресу її реєстрації місця проживання, за допомогою СМС на вказаний нею ж особисто номер мобільного телефону, понад півтора роки жодного інтересу до неї не проявляла.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи позицію сторін, реалізацію ними процесуальних прав на подання відзиву, відповіді на відзив, не заявлення про свою участь в судовому засіданні незважаючи на неодноразові повідомлення суду, та з огляду на специфіку розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на підставі наявних доказів та попередньо висловленої сторонами позиції.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію сторін, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

04 січня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з приводу отримання кредиту, де підписала анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.18). З цього моменту відповідач стала клієнтом АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в межах встановленого кредитного ліміту 500 грн. шляхом зарахування на кредитну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 36% річних. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки, яку позичальник отримала 04 січня 2008 року (а.с.18-зворот).

Цього ж дня ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за типом «Visa Classic», тип кредитної лінії відновлювальна, валюта національна (гривня), базова відсоткова ставка 3% на місяць; процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5% на місяць (а.с.19).

Активно користуватись кредитною карткою відповідач почала з 31 березня 2008 року, що слідує з виписки по рахунку (а.с.57-зворот). Так, 04 січня 2008 року ОСОБА_1 отримала емітовану банком кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом 500 грн., який було збільшено до 700 грн. з 13 липня 2010 року, збільшено до 2900 грн. з 05 жовтня 2010 року, збільшено до 3300 грн. з 23 січня 2011 року, збільшено до 3900 грн. з 27 лютого 2011 року, збільшено до 4500 грн. з 20 березня 2011 року, збільшено до 5300 грн. 25 червня 2011 року, збільшено до 6300 грн. з 07 серпня 2011 року, збільшено до 19 000 грн. з 28 листопада 2015 року, збільшено до 24 000 грн. з 12 травня 2017 року, збільшено до 25 000 грн. з 19 жовтня 2017 року, збільшено до 30 000 грн. з 28 листопада 2019 року, зменшено до 28 603 грн. 88 коп. з 21 травня 2020 року, та встановлено на рівні 0 грн. з 04 грудня 2020 року, що слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.17).

У рамках кредитно-договірних відносин сторін, початково видану ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/12 було неодноразово перевипущено, а саме 26 січня 2012 року за № НОМЕР_3 зі строком дії до 09/15, 09 серпня 2012 року № НОМЕР_4 зі строком дії до 08/16, 05 вересня 2016 року № НОМЕР_5 зі строком дії до 08/20, та востаннє 16 лютого 2021 року № НОМЕР_6 зі строком дії до 12/24 (а.с.16). Таким чином, станом на момент пред`явлення позову кредитний договір був діючим.

14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено найменування банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи (а.с.41-42).

До заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04 січня 2008 року позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/, Паспорт споживчого кредиту від 16 лютого 2021 року з його актуальністю до 03 березня 2021 року, що містить підпис позичальника (а.с.20-23, 24-33).

Згідно з наданими банком розрахунками (а.с.5-13), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 04 січня 2008 року станом на 13 квітня 2021 року складає в загальному розмірі 29 603 грн. 84 коп. та включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту 27 499 грн. 02 коп., за простроченими процентами 2104 грн. 82 коп.

Між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо: 1) такі Умови не містять підпису позичальника; 2) не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.

Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент виникнення правовідносин сторін взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Відтак доводи відповідача в цій частині є доречними та заслуговують на увагу.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

До того ж необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (зняття готівки, переведення коштів між картками, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо) в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, виписка з банківського рахунку позичальника (а.с.43-57) містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача баланс станом на дату укладання кредитного договору, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку позичальника вбачається, що відповідач активно почала користуватися кредитними коштами з 31 березня 2008 року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, зокрема шляхом поповнення картки через термінали самообслуговування, востаннє сплативши 30 березня 2021 року 2500 грн. (а.с.43). Загалом тіло кредиту складають використані позичальником кошти на оплату щомісячних платежів за сервісами «Оплата частинами».

Отже, позивач, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, зарахованого на картковий рахунок із видачею картки позичальникові, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином та своєчасно не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 27 499 грн. 02 коп., яку суд вважає доведеною. Вказана сума розрахована з урахуванням внесених позичальником коштів, а наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок не викликає у суду сумнівів в його правильності в цій частині і не спростований жодними доказами з боку відповідача. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, тому суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

При цьому суд не погоджується із розміром заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2104 грн. 82 коп. з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст.628 ЦК України.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Судовим розглядом встановлено, що при укладенні кредитного договору 04 січня 2008 року, ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» за типом «Visa Classic», тип кредитної лінії відновлювальна, валюта національна (гривня), базова відсоткова ставка 3% на місяць; процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 4,5% на місяць (а.с.19). Аналогічна ставка (базова) передбачена у заяві від 04 січня 2008 року 36% річних (тобто 3% на місяць).

Поміж іншим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» неодноразово змінювало процентну ставку: зменшило до 30% річних з 01 січня 2013 року, збільшило до 34,8% річних з 01 вересня 2014 року, збільшило до 43,2% річних з 01 квітня 2015 року, зменшило до 34,8% річних 01 червня 2015 року, збільшило до 43,2% річних з 10 квітня 2016 року, зменшило до 42% річних з 01 серпня 2020 року, після чого процентну ставку не змінювало.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору, під розписку в матеріалах справи немає.

Суд не приймає до уваги посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобов`язаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними.

Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підвищило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, в односторонньому порядку, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 36% річних (3% на місяць відповідно до умов анкети-заяви, підписаної позичальником).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року.

За таких обставин за результатами проведеного перерахунку заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 36% річних (3% на місяць), розмір заборгованості по процентам складає 1804 грн. 13 коп.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку суд дійшов висновку, що на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню з ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 04 січня 2008 року в сумі 1804 грн. 13 коп. та заборгованість за тілом кредиту в сумі 27 499 грн. 02 коп., ліміт якого після останньої його зміни (26 листопада 2020 року) не змінювався.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 27 499 грн. 02 коп., по простроченим процентам за користування кредитом 1804 грн. 13 коп., а загалом 29 303 грн. 15 коп. станом на 13 квітня 2021 року за кредитним договором №б/н від 04 січня 2008 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує часткове задоволення позовних вимог (99%), а тому згідно зі ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог, що становить 2247 грн. 30 коп.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04 січня 2008 року станом на 13 квітня 2021 року в загальному розмірі 29 303 грн. 15 коп., яка включає: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 27 499 грн. 02 коп., заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом 1804 грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 2 247 грн. 30 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: вул. Грушевського 1-д, м. Київ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України рішення у справі складено 30 червня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко