МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 481/1169/23
Провадження № 22-ц/812/853/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

представника прокуратури Волкожа С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Васильченко-Дрига Н.О., в приміщенні того ж суду, за результатами розгляду заяви керівника Баштанської окружної прокуратури. в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, про забезпечення позову, у справі за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Владелен», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року керівник Баштанської окружної прокуратури звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради із заявою про забезпечення позову, поданою одночасно із позовом, в якій просив:

накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :06:000:0368, загальною площею 2,0000 га, що розташована в межах Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :06:000:0368, що розташована в межах Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї;

заборонити ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:000:0368 дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші дії щодо неї.

В обґрунтування заяви зазначив, що підставою пред`явлення позову стало порушення вимог законодавства щодо порядку отримання у власність земельної ділянки площею 2,000га для ведення особистого селянського господарства.

Зокрема, ОСОБА_2 наказом ГУ ДГК у області №1771/0/14/19-СГ від 19.03.2019р. затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га, в тому числі пасовищ площею 2,0000 га (кадастровим номером :06:000:0368) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області після того, як ОСОБА_2 вже раніше використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для таких же цілей в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, чим було порушено положення ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України.

Тобто, зазначеним наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області ОСОБА_2 очевидно протиправно надано спірну земельну ділянку.

28 березня 2019 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки за №1500, який було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та відчужив право власності на користь ОСОБА_1 , про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис №30952555. Тобто ОСОБА_1 придбав вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини, не мала права її отримувати та відчужувати.

05 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Владелен» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років 7 місяців та 16 днів до 21.12.2031, про що 05.08.2021 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №43386534.

Звернення прокурора до суду фактично спрямовано на задоволення суспільної потреби по відновленню законності при вирішенні суспільно важливого питання щодо збереження земель сільськогосподарського призначення.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 № 753/22860/17 заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання у майбутньому рішення суду. При цьому сам факт, реєстрації права власності на землю вже свідчить про реальну можливість власника розпоряджатись нерухомим майном.

Наявність у ОСОБА_1 правомочностей власника майна вказує на можливість у будь - який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпоряджатись спірною земельною ділянкою на користь третіх осіб. ОСОБА_1 достовірно знаючи про наявність судового спору, свідомо може здійснювати дії щодо розпорядження спірною землею.

До того ж, як власник земельної ділянки ОСОБА_1 відповідно до положень ч. 3 ст. 20 ЗК України, може ініціювати питання щодо зміни її цільового призначення та виду її функціонального використання, що у подальшому призведе до необхідності скасування відповідних рішень органів виконавчої влади шляхом звернення до суду з іншими позовними заявами.

У свою чергу орендар ділянки також у будь який момент може передати права на ділянку іншій юридичній або фізичній особі на підставі цивільно- правових угод.

З метою запобігання відчуження спірної земельної ділянки, зміни об`єкту позову, що може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, відповідно до статей 149, 150 ЦПК України вбачаються підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на спірну земельну ділянку та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки, у тому числі внаслідок поділу чи об`єднання з іншими ділянками (обґрунтування: якщо під час розгляду справи або набрання законної сили рішення суду, відповідач відчужить будь-яким способом спірну ділянку на користь інших осіб, це зумовить необхідність звернення до суду з іншим позовом до інших відповідачів, що призведе до тривалого не поновлення інтересів держави. У разі поділу земельних ділянок або об`єднання їх з іншими ділянками та реєстрації прав на новостворені об`єкти виникне необхідність зміни предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог. Крім того, такий вид забезпечення позову унеможливить вжиття будь-яких дій з боку ТОВ «Владелен», ОСОБА_1 та інших осіб щодо спірної земельної ділянки);

- заборони ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї (з метою запобігання зміні предмету спору, сторін у справі та забезпечення реального виконання рішення суду та поновлення інтересів держави).

Вказані способи забезпечення позову є співмірними із заявленою позовною вимогою про витребування земельної ділянки, оскільки спір щодо цієї ділянки є реальним, носить матеріальний характер, власником спірного майна є ОСОБА_1 , користувачем - ТОВ «Владелен», а відсутність обтяжень спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року заяву керівника Баштанської окружної прокуратури Верцюха В.В. в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради, про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Владелен», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

Відмовляючи у забезпеченні позову суд першої інстанції виходив із того, що згідно з п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проаналізувавши положення ч. ч. 3,10 ст. 150, ч.1 с.153, ч.4 ст.152 ЦПК України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", суд першої інстанції вважав, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховано судом було правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18), в якому зазначено, що «забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Також суд виходив з того, що порушуючи питання про заборону ТОВ «Владелен» вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням цієї земельної ділянки, зміни цільового призначення, поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, заявник не наводить жодних обставин, які б могли слугувати підставою для висновку про можливість вчинення ТОВ «Владелен» такий дій.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що твердження про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень заявника, оскільки сам заявник зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка наразі перебуває у зареєстрованому користуванні ТОВ «Владелен», а договір оренди земельної ділянки станом на дату подання не розірвано.

Тому наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Баштанська окружна прокуратури звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду від 22.06.2023р.

В апеляційній скарзі зазначає, що виходячи зі змісту ст. ст. 152-154 ЦПК України під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом передбачених ЦПК України заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Посилається, що суд при розгляді питань про забезпечення позову не зобов`язаний перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Умовою застосування заходів забезпечення позову є не доведення заявником намірів відповідача чинити перешкоди у виконанні рішення суду, а достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Однак, суд першої інстанції необхідність застосування заходів забезпечення позову пов`язав з доведенням прокурором намірів ТОВ «Владелен» чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

При цьому, судом взагалі необґрунтовано відмову у вжитті заходів забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії із спірною земельною ділянкою, спрямовані на зміну її цільового призначення, поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки відносно власника земельної ділянки - ОСОБА_3 .

Судом не враховано, що прокурором заявлено вимоги про витребування на користь Софіївської сільської ради земельної ділянки від ОСОБА_1 , ТОВ «Владелен».

Підставою для пред`явлення прокурором позову стало порушення вимог законодавства щодо порядку безоплатного отримання у власність земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_2 порушено встановлений законодавством порядок передачі у власність земельних ділянок та, як результат, незаконно надано ОСОБА_2 спірну земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства.

Останнім ділянку відчужено на користь громадянина ОСОБА_1 , яким у свою чергу передано її в оренду ТОВ «Владелен».

Отже, предметом даного спору є земельна ділянка, право власності на яку наразі зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Відтак, ОСОБА_1 став носієм правомочностей володіння, користування і розпорядження цією землею, що може мати свій вираз у вільній реалізації права відчуження останнім іншим особам, що повністю узгоджується з нормативними визначеннями, викладеними у ст. ст. 178, 316, 317, 319 ЦК України, оскільки складовими права власності є право розпорядження, володіння та користування.

З положень ст. 182 ЦК України, ч. 4 ст. З, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» вбачається, що у разі реєстрації речового права на майно з ним можуть вчинятись будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення.

При вчиненні нотаріально засвідчених правочинів, до яких віднесено договори купівлі-продажу, реєстрація переходу права власності відбувається невідкладно після завершення нотаріальної дії (ст. ст. 209, 367, 577, 657, 719, 732, 1031 ЦК України).

Отже, на думку прокурора, сам факт реєстрації права власності на землю вже свідчить про реальну можливість власника вільно розпоряджатись нерухомим майном, здійснити об`єднання чи поділ земельної ділянки задля уникнення обов`язку повернути її у комунальну власність.

Наявність у ОСОБА_1 правомочностей власника майна вказує на можливість у будь-який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірною земельною ділянкою на користь третіх осіб, у тому числі з метою ухилення від виконання рішення суду.

Також, ОСОБА_1 може здійснити будівництво об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці, що призведе до необхідності звернення до суду з новим позовом, неможливості своєчасного реального поновлення інтересів держави та повернення земельної ділянки належному власнику у придатному для використанні стані, тобто унеможливить або ускладнить виконання рішення суду.

Як зазначалось у заяві про забезпечення позову, 05.05.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Владелен» укладено договір оренди на вищевказану земельну ділянку терміном на 10 років 7 місяців та 16 днів до 21.12.2031, про що 05.08.2021 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №43386534. Будь - які обмеження щодо використання орендарем ТОВ «Владелен» спірної земельної ділянки вказаним договором оренди землі від 05.05.2021 не передбачено.

Згідно паспортних даних (отриманих з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) ОСОБА_4 є директором ТОВ «Владелен» та дружиною відповідача ОСОБА_1 , тобто останні є пов`язаними між собою особами, що може свідчити про вчинення правочинів спрямованих на ускладнення реального виконання рішення суду у майбутньому щодо повернення земельної ділянки державі.

Таким чином, відповідач ТОВ «Владелен» як орендар ділянки, а отже її тимчасовий володілець, може у будь-який момент передати права на ділянку іншій юридичній або фізичній особі на підставі цивільно-правових угод (суборенда та інші).

Вищезазначені обставини підтверджують неодноразовий перехід прав на спірну земельну ділянку після її незаконного вибуття з державної власності, що вкотре свідчить про наявність правових підстав для накладення судом арешту на спірну земельну ділянку.

Крім того, законні права власника та користувача такої ділянки дають вільну можливість у будь-який час вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо неї, що може призвести до необхідності заміни відповідачів у справі, зміни виду судочинства та затягування вирішення спору по суті.

Таким чином, прокурор звернувся до суду із обґрунтованою заявою про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а також заборони ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної земельної ділянки, щоб в майбутньому гарантувати виконання рішення суду.

На думку апелянта, судом не враховано, що зазначені у заяві керівника Баштанської окружної прокуратури заходи забезпечення позову не несуть для відповідачів ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 негативних наслідків матеріального або нематеріального характеру від можливого вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії з майном. Більш того, обрані прокурором заходи забезпечення позову є достатніми та належними заходами забезпечення вказаного позову, які сприятимуть забезпеченню належної поведінки відповідача та третьої особи на час розгляду справи судом та носять тимчасовий характер обмежень щодо розпорядження земельною ділянкою.

Невжиття судом таких заходів у встановленому законом порядку фактично нівелює надані гарантії на справедливе відновлення порушених інтересів на етапі судового розгляду справи.

В судовому засіданні представник прокуратури підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду вказаним положенням закону не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст. 149 ЦПК України).

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд при розгляді заяви про забезпечення позову має пересвідчитись, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю.

Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення або ефективний захист її прав.

Метою забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку інших учасників з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушуючи питання про заборону ТОВ «Владелен» вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням цієї земельної ділянки, зміни цільового призначення, поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, заявник не навів жодних обставин, які б могли слугувати підставою для висновку про можливість вчинення ТОВ «Владелен» такий дій, а також з того, що твердження про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень заявника, оскільки сам заявник зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка наразі перебуває у зареєстрованому користуванні ТОВ «Владлен», а договір оренди земельної ділянки станом на дату подання не розірвано. Також суд вважав, що наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з обставин справи, наказом Головного управління Держгеокадастру у області № 1771/0/14/-19-СГ від 19.03.2019 затверджено документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер :06:000:0368) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства в межах території Софіївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області після того, як ОСОБА_2 вже раніше використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер :28:000:0021) в межах Казанківської селищної ради Казанківського району для таких же цілей в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, чим було порушено положення ст. ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України.

Отже, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області та ОСОБА_2 , на думку позивача, порушено встановлений законодавством порядок передачі у власність земельних ділянок та, як результат, незаконно надано ОСОБА_2 спірну земельну ділянку у власність для ведення особистого селянського господарства. Останнім 28 березня 2019р. ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , а 05.05.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Владелен» укладено договір оренди на вищевказану земельну ділянку терміном на 10 років 7 місяців та 16 днів до 21.12.2031, про що 05.08.2021 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №43386534.

Прокурором заявлено позов про витребування спірної земельної ділянки.

Отже, зазначена спірна земельна ділянка є предметом спору у даній справі.

ОСОБА_1 не визнає позов, в якому позивач просить витребувати у нього спірну земельну ділянку.

З вище викладеного вбачається, що між сторонами дійсно існує спір, зокрема, щодо законності отримання спірної земельної ділянки та її витребування.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Прокурором заявлено вимоги стосовно витребування земельної ділянки.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надавав та не врахував, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати прокурор, пов`язані з предметом спору у даній справі.

При цьому, невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити в разі задоволення позовних вимог ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Помилковим є також посилання суду на те, що заявником не обґрунтовані підстав для забезпечення позову та не надані відповідні докази стосовно наміру ТОВ «Владелен» вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням цієї земельної ділянки, зміни цільового призначення, поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, так як підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Предмет спору у даній справі стосується спірної земельної ділянки. Матеріали справи свідчать про те, що після отримання у власність земельну ділянку 19 березня 2019р. ОСОБА_2 через короткий час, а саме 28 березня 2019р. продав її ОСОБА_1 , а останній 05.05.2021 уклав договір оренди на вищевказану земельну ділянку з ТОВ «Владелен», керівником та співвласником якого є ОСОБА_4 .

Тому через ризик її відчуження на користь третіх осіб невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту та заборони органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :06:000:0368, що розташована в межах Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї, та заборони ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:000:0368 дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші дії щодо неї, може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову.

Те, що ОСОБА_1 ще не вчинив дії, що могли би підтвердити намір відчужити земельну ділянку, не спростовують наявність, зокрема, у ОСОБА_1 , як в одноособового власника можливості вільно розпорядитись земельною ділянкою, якщо не вжити заходи забезпечення позову.

Суд же, відмовляючи у задоволенні забезпечення позову, взагалі не обґрунтував відмову у вжитті заходів забезпечення позову в частині заборони вчиняти дії із спірною земельною ділянкою, спрямовані на зміну її цільового призначення, поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї, а також заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки відносно власника земельної ділянки - ОСОБА_3 .

В той же час, той вид забезпечення позову, який просить застосувати прокурор, є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів ТОВ «Владелен» та ОСОБА_1 . Більш того, обрані прокурором заходи забезпечення позову є достатніми та належними заходами забезпечення вказаного позову, які сприятимуть забезпеченню належної поведінки відповідачів на час розгляду справи судом та носять тимчасовий характер обмежень щодо розпорядження земельною ділянкою.

З урахуванням викладеного, висновок суду, що наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника, є помилковим, а доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував і постановив помилкову ухвалу про відмову у забезпеченні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав ухвала про відмову у забезпеченні позову не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про забезпечення позову у спосіб, зазначений прокурором в заяві про забезпечення позову. При цьому колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що згідно положень ст. 182 ЦК України, ч. 4 ст. З, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», у разі реєстрації речового права на майно з ним можуть вчинятись будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення, а при вчиненні нотаріально засвідчених правочинів, до яких віднесено договори купівлі-продажу, реєстрація переходу права власності відбувається невідкладно після завершення нотаріальної дії (ст. ст. 209, 367, 577, 657, 719, 732, 1031 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 22 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви керівника Баштанської окружної прокуратури про забезпечення позову.

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :06:000:0368, загальною площею 2,0000 га, що розташована в межах Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 2,0000 га з кадастровим номером :06:000:0368, що розташована в межах Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (у тому числі, у разі зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, її поділу чи об`єднання з іншими ділянками, укладання договорів, вчинення інших правочинів щодо неї;

Заборонити ТОВ «Владлен» та ОСОБА_1 вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:000:0368 дії, спрямовані на зміну цільового призначення, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші дії щодо неї.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 20 липня 2022 року