Справа № 456/3428/23
Провадження № 2/456/917/2023
РІШЕННЯ

іменем України

08 грудня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигіної А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3428/23 за позовом ОСОБА_1 до Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про звільнення нерухомого майна з-під арешту, -

встановив:

Представник позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до відповідача Стрийського відділу Державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що на примусовому виконанні в Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебувало виконавче провадження АСВП№ 32633094 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-2262/10 від 10.12.2010 року виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банку» 17152,36 грн. Дане виконавче провадження завершено. Згідно відповіді №17394 від 17.05.2023 року Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адвокатський запит встановлено, що згідно АСВП у Стрийському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні відкриті виконавчі провадження де боржником є ОСОБА_1 . Цією ж відповіддю встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено наступне, що на майно боржника внесено обтяження а саме : арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10790332, підстава обтяження - виконавчий лист №2-2262 від 10.12.2010 року виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області. Отже, з вищенаведеного вбачається, що виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь фізичних, юридичних осіб та стягнень на користь держави на виконанні у Стрийському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції де боржником є ОСОБА_1 відсутні, а арешт накладений державним виконавцем є безпідставний та такий що порушує права ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив скасувати арешт та обтяження з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження - 10790332, що належить ОСОБА_1 .

Представник відповідача Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи за відсутності представника. Подав до суду відзив в якому вказав, що дану заяву вважає безпідставною. Так згідно даних ВП-Спецрозділ встановлено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №32633094 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2262/10 від 10.12.2010 року виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 17152.36 грн на користь ПАТ «Ві Ей Бі Банк». 17.05.2012 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 03.07.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.7 ч.1 ст 47 закону України «Про виконавче провадження». Дані виконавчі провадження є завершиними на підставі п.7 ч.І ст 47 закону України «Про виконавче провадження» ( в попередній редакції), що не передбачає зняття арешту з майна боржника. Згідно інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що обтяження № 10790332 було зареєстровано 03.02.2011 року, проте як постанова про відкриття виконавчого провадження № 32633094 винесена 17.05.2012 року. На підставі cт. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на момент закінчення даного виконавчого документа підстав для звільнення майна боржника з під арешту не було. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Одночасно повідомляємо, що згідно судової практики Верховного суду справі № 712/12136/18(провадження № 6-4726сво19) від 24.05.2021 року встановлено ,що Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 липня 2020 року у справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484) дійшов висновку про те, що оскільки арешт накладено на майно боржника у межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні і вибновки судів про необхідність закриття провадження у справі є обґрунтованими. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією У країни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Боржник, як сторона виконавчого провадження , у разі незгоди з арештом який виніс державний або приватний виконавець під час примусового виконання судового рішення не може пред`являти позов про зняття арешту з майна боржника та бути позивачем за таким позовом. Зважаючи на наведене, просив в позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо суб`єкта встановлено наступне: на майно боржника внесено два обтяження в саме: арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 8675424, підстава обтяження виконавчий напис, б/н, від 13.04.2009 року виданий приватним нотаріусом Стрийського районного нотокругу Дутко О.В.; арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 10790332, підстава обтяження виконавчий лист, 2-2262 від 10.12.2010 виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області.

З відповіді Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 15.06.2023 вих. №21151, на заяву адвоката Мундяка М.М., Стрийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, повідомив, що на примусовому виконанні в Стрийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції перебувало виконавче провадження: Обтяження з реєстраційним номером 8675424 - ВП №12517956 виконавчий напис від 13.04.2009 р. виданий приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Дутко О.В. про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_1 для задоволення вимог АКБ «Форум» на загальну суму 148 758,12 грн. 06.02.2013 р. виконавчий документ повернуто стягувачеві згідно п.8 ч.І ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» та Обтяження з реєстраційним номером 10790332 - ВП 32633094 виконавчий лист № 2- 2262/10 від 10.12.2010 р. виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області про стягнення боргу в сумі 17152,36 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Повернуто виконавчий документ стягувачеві п.7 ч.І ст,47 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 15.06.2023 року боржником ОСОБА_1 суму заборгованості, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено. Дані виконавчі провадження знищено, підстави для зняття вищезазначених арештів з майна боржника представником не надано.

Представник позивача ОСОБА_2 , звернувшись із заявою для зняття арешту з належного ОСОБА_1 , майна до Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, отримав роз`яснення, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №3263084 за якими боржником є ОСОБА_1 дані виконавчі провадження є завершеними на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (попередній редакції), не передбачає зняття арешту з майна боржника. На підставі ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», на момент закінчення даного виконавчого документа підстав для звільнення майна з під арешту не було.

Позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

На сьогодні позивач, має намір розпорядитись належним йому майном, проте через наявність арешту на майно, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на майно порушує його право, позивача у справі, на розпорядження ним.

Відповідно до вимог ч.1ч.2 ст. 56 Закону України «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

З матеріалів справи вбачає, що на даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з позивача та те, що ОСОБА_1 , є боржником. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, як було встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 , мав борги по яким перебували виконавчі провадження, які завершені. На час розгляду позовної заяви підстав знаходження нерухомого майна під забороною відчуження немає.

Арешт накладений на майно порушує права позивача.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується розгляд справи.

Утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, суд дійшов до висновку про необхідність захисту права позивача шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Встановивши дані обставини, суд дійшов до висновку, про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту нерухомого майна ОСОБА_1 ,реєстраційний номер обтяження 10790332 від 03.02.2011, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений, оскільки являється інвалідом І-гої групи.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Скасувати арешт та обтяження з нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10790332, що належить ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 19.12.2023.

Суддя Р. Т. Шрамко