Справа № 693/418/22
Провадження № 2/693/43/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.12.2023 року м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області в особі судді Коцюбинської Ю.Д., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Шелудько Валентина Петрівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним свідоцтво № 53 від 17 січня 2022 року, видане приватним нотаріусом Шелудько В.П. відповідачу про право на частку майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що вказане свідоцтво видано з суттєвим порушенням порядку спадкування, передбаченим діючим законодавством.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що саме позивач отримав свідоцтво про право на частину спадкового майна із порушеннями. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з позивача понесені судові витрати.

ІІ. Заяви, клопотання та процесуальні дії у справі.

17.06.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду. Розгляд справи постановив провести в порядку загального позовного провадження.

06.09.2022 року надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

26.10.2022 року надійшло клопотання представника позивача про об`єднання справ в одне провадження, оскільки в провадженні іншого судді Жашківського районного суду Черкаської області знаходиться справа № 693/105/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

09.11.2022 року Жашківський районний суд Черкаської області залишив без задоволення клопотання про об`єднання справ, витребував у приватного нотаріуса Шелудько В.П. матеріали спадкової справи № 56/2015.

12.12.2022 року на виконання вимог ухвали приватний нотаріус Шелудько В.П. надала копію спадкової справи № 56/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4 .

13.04.2023 року від відповідача надійшла заява про заміну відповідача правонаступником, оскільки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.04.2023 року Жашківський районний суд Черкаської області зупинив провадження у справі до отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину.

11.10.2023 року від представника відповідача надійшла заява про поновлення провадження у справі.

13.10.2023 року Жашківський районний суд Черкаської області поновив провадження у справі, залучив і якості відповідача правонаступника ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Від позивача неодноразово надходили клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.10.2023 року заявив клопотання про подальший розгляд в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний факт не є спірним між сторонами. Але суд звертає увагу, що свідоцтво про смерть ОСОБА_4 відсутнє як в матеріалах справи так і в спадковій справі № 56/2015, копія якої витребувана судом.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,1509 га, яка знаходиться в с. Тихій Хутір Жашківського району Черкаської області, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку ЧР № 141958 (арк. с. 144).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 (арк. с. 80).

6 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (арк. с. 76).

Проте з`ясувалось, шо 25 лютого 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким земельну ділянку заповів ОСОБА_5 , сину від першого шлюбу своєї дружини. Копія заповіту відсутня в матеріалах справи і в спадковій справі № 56/2015.

Суд вважає встановленими факти смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та наявності заповіту від 25 лютого 2011 року на ім`я ОСОБА_5 , оскільки ці обставини не є спірними між сторонами та неодноразово досліджувались в судах.

1.Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 13 листопада 2015 року (справа № 693/1025/15-ц) позовну заяву ОСОБА_1 до Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області, ОСОБА_5 про визнання заповіту не дійсним залишив без задоволення.

Суд висновив, що в даному випадку було порушено порядок посвідчення заповіту, отже він є нікчемним.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

2.Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 11 березня 2016 року (справа № 693/1622/15-ц) заповіт від 25 лютого 2011 року, посвідчений секретарем Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області Гливенко Надією Василівною від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 визнав нікчемним.

Вказане рішення скасовано рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Тихохутірської сільської ради Жашківського району Черкаської області, ОСОБА_6 про визнання правочину нікчемним відмовлено.

Приймаючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пред`явлено позов до неналежних відповідачів.

3.В подальшому Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 8 листопада 2017 року (справа № 693/923/16-ц) заповіт, який складений 25.02.2011 року ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 11 Тихохутірською сільською радою Жашківського району Черкаської області визнав нікчемним.

Вказане рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

4.Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року (справа № 693/1334/19) свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 25.02.2011р., зареєстроване 30.05.2016р. у Спадковому реєстрі за №59029424 на ім?я ОСОБА_5 скасовано.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду від 7 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Жашківського районного суду від 20 жовтня 2020 року та на постанову Черкаського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року повернуто скаржнику.

5.Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року (справа № 693/30/20) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 відмовлено.

Вказане рішення залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 13 січня 2022 року.

Ухвалою Касаційного цивільного суду від 31 березня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 13 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_5 .

Отже, судом встановлено та не є спірним між сторонами, що 30 травня 2016 року ОСОБА_5 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як єдиний спадкоємець майна ОСОБА_4 (арк. с. 104). Інших спадкоємців, в тому числі маючих право на обов`язкову долю спадщини, не встановлено.

При цьому, в матеріалах спадкової справи наявна довідка, в якій зазначено, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем постійно проживала дружина ОСОБА_2 (арк. с. 82).

Вказане свідоцтво скасовано рішенням суду від 20 жовтня 2020 року.

8 квітня 2021 року ОСОБА_2 звертається із заявою про прийняття спадщини, вказуючи, що спадкове майно вона прийняла, так як на день смерті чоловіка була зареєстрована та проживала зі спадкодавцем за однією адресою (арк. с. 124).

5 січня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яким ОСОБА_1 отримав частини земельної ділянки (арк. с. 145).

17 січня 2022 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким спадкоємцем на (одну шосту) частку майна визнана ОСОБА_2 (арк. с. 157).

Суд звертає увагу, що частка майна в свідоцтві визначена саме так (одна шоста). В спадковий реєстр внесений опис майна - частка земельної ділянки (арк. с. 158).

Відтак, позивач ОСОБА_1 вважає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом, в свою чергу, відповідач вважає що вона із позивачем мають право на спадщину за законом в рівних долях, по частині кожний, оскільки після визнання нового заповіту недійсним/нікчемним, чинність попереднього не поновлюється.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Щодо застосування приписів ст. 1254 ЦК України.

Частинами 1-4 ст. 1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 8 листопада 2017 року (справа № 693/923/16-ц) заповіт, який складений 25.02.2011 року ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 11 Тихохутірською сільською радою Жашківського району Черкаської області визнав нікчемним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 1 березня 2021 року (справа № 473/1878/19) зробив наступні висновки щодо застосування норми права.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, рецисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення статті 216 та 1254 ЦК України свідчить, що частина четверта статті 1254 ЦК України стосується тільки тих випадків, за яких новий заповіт визнано недійсним через дефект волі заповідача на підставі статті 225 ЦК України (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) чи статті 231 ЦК України (заповіт вчинено під впливом насильства), дія попереднього заповіту відновлюється; частина четверта статті 1254 ЦК України розрахована тільки на визначення правових наслідків недійсності оспорюваного заповіту (відповідно до статей 225 і 230 ЦК України) і не регулює впливу нікчемності заповіту на відновлення попереднього заповіту; частина четверта статті 1254 ЦК України не може регулювати правові наслідки нікчемності заповіту, оскільки нікчемний заповіт не породжує будь-який правовий результат. При нікчемності другого заповіту слід вести мову не про відновлення чинності першого заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт; положення частини четвертої статті 1254 ЦК України є виключенням із загального правила про наслідки недійсності правочину, а отже, за аналогією застосовані бути не можуть. Також немає підстав застосовувати аналогію закону (частина перша статті 8 ЦК України), оскільки питання наслідків нікчемності правочину (у тому числі й заповіту, як одностороннього правочину) врегульовані частинами першою та другою статті 216 ЦК України.

Таким чином, оскільки заповіт від 25 лютого 2011 року визнано саме нікчемним, він не може скасовувати попередній заповіт.

Отже, заповіт від 25 травня 2001 року, яким все майно ОСОБА_4 заповідано ОСОБА_1 є дійсним.

Щодо розподілу спадкового майна.

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2021 року (справа № 693/30/20) встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19 березня 2019 року Жашківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 17 лютого 2014 року перебували в шлюбі.

Тобто, спірна земельна ділянка в будь якому випадку не придбана у шлюбі і не є спільним майном подружжя.

Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

В свою чергу, за приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 20 жовтня 2020 року (справа № 693/1334/19) свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 25.02.2011 р., зареєстроване 30.05.2016р. у Спадковому реєстрі за №59029424 на ім`я ОСОБА_5 скасовано.

В рішенні суду зазначено, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 подала на позовну заяву пояснення, в якому вказала, що новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним (не чинним), але при цьому чинність попереднього заповіту не відновлюється, відповідно й заповіт посвідчений 25.02.2001р. не відновлюється.

Тобто, у 2020 році ОСОБА_2 не заперечувала, що спадщину в повному обсязі приймав її син - ОСОБА_5 , вона на виділенні обов`язкової частки не наполягала. Отже, є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_2 не прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Про це також свідчить те, що в супереч вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, ОСОБА_2 не виконала обов`язок звернутись за свідоцтвом про право на спадщину. З такою заявою ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса лише 08.04.2021 року (арк. с. 124), вже після визнання заповіту на ім`я її сина нікчемним та скасування свідоцтва про право на спадщину.

Жодних доказів того, що ОСОБА_2 своєчасно прийняла спадщину, наполягала на виділенні обов`язкової частки в межах строку, встановленому ст. 1270 ЦК України, чи намагалась продовжити цей строк, до матеріалів спадкової справи не додано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , є ОСОБА_1 , який спадкує за заповітом від 25 травня 2001 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

V. Розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 206, 209, 258, 265, 273, 274, 277, 279 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Шелудько Валентина Петрівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво № 53 від 17 січня 2022 року, видане приватним нотаріусом Шелудько В.П. ОСОБА_2 , про право на частку майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 (як правонаступника первісного відповідача)на користь ОСОБА_1 » судові витрати із сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.12.2023 року

Головуючий: Ю. Д. Коцюбинська