Справа № 211/4801/22
Провадження № 2/211/955/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача банку ОСОБА_2

представника третьої особи Дем`янець В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Чорна Оксана Сергіївна про припинення обтяження нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась д суду з позовом до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Чорна Оксана Сергіївна про припинення обтяження нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В лютому 2022 року вони з чоловіком вирішили зареєструвати місце свого проживання в даному житловому будинку. При зверненні до Відділу реєстрації місця проживання громадян Довгинцівського району, їй повідомили про неможливість проведення реєстрації місця проживання з тих підстав, що за даним будинком наявні заборони, обтяження вчинені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу - Чорною О.С. на підставі засвідченого Договору застави №0048-3 від 10.07.2003 року, між Акціонерним комерційним банком «Форум», її чоловіком, як основним боржником по Договору кредиту №0048/03/05-2 та мною, як Заставодавцем.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 02.08.2022 р., реєстраційний номер обтяження: 4831488, архівна дата заборони - 10.07.2003 року.

09 липня 2003 року її чоловік отримав кредит в Акціонерному комерційному банку «Форум» у розмірі 15 000 доларів США. Кредитні кошти надавались строком до 08 липня 2004 року (кредитний договір №0048/03/05-2). Виконання умов кредитного Договору було забезпечено також Договором поруки від 09.07.2003 року № 0048, за умовами якого вона виступила майновим поручителем по кредитним зобов`язанням чоловіка та забезпечила виконання зобов`язання надавши належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 під заставу, уклавши Договір застави від 09.07.2003 р. №0048-3 з Акціонерним банком «Форум». Договір застави був посвідчений 09.07.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С.

Вчасно, в строк до 08.07.2004 р. її чоловік повністю виконав умови кредитного договору та в повному обсязі повернув банку кредитні кошти. Будь- яких майнових претензій банк до нього не пред`являв, боргу він не мас. Однак він своєчасно не отримав від банку довідку про погашення кредиту та не звернувся до нотаріуса щодо зняття заборони на нерухоме майно, так як не був обізнаний із такими вимогами закону.

За запитуваної інформацією від Національного банку України та від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слідує, що документація щодо кредитних договорів і боргів її чоловіка ОСОБА_3 не входила в ліквідаційну масу та не передавалась на подальше витребування боргу чи архівне зберігання! Це свідчить про те, що він повністю погасив борг перед АТ «Банк Форум», проте банк не надіслав нотаріусу повідомлення про припинення іпотечного договору для зняття заборони відчуження майна. Банк ліквідований, правонаступник - відсутній.

Доказів про наявність підстав для продовження обтяження на зазначене в позові її майно в справі - не існують.

Факт про те, що її чоловік ні перед ким не має боргів, у тому числі перед банком "Форум" підтверджується також інформаційною довідкою з Єдиного реєстру боржників станом на 17.11.2022 р.

Просила суд припинити заборону на належне їй нерухоме майно реєстраційний номер обтяження - 4831488, підстава обтяження - Договору застави №0048-3 від 10.07.2003 року, об`єкт обтяження - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що була накладена приватним нотаріусом приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. 10.07.2003 року.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.01.2023 року від Національного банку України надійшов відзив на позовну заяву. В задоволенні позову просили відмовити, оскільки Національний банк України не неналежним відповідачем у справі, так як не є стороною кредитного та іпотечного договорів, не наділений функціями офіційного визнання і підтвердження фактів набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Позивачем обрано неналежний спосіб захисту оспорюваного права. З позовної заяви не вбачається з яких порушених Національним банком його прав або інтересів випливають позовні вимоги позивача.

06.01.2023 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшов відзив на позовну заяву, просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ» припиненою. За Фондом не зареєстровано речове право на нерухоме майно, а саме предмет іпотеки за Договором іпотеки, за яким позивач вимагає скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Позивачем не правильно визначено коло осіб та суб`єктивний склад учасників справи, які повинні відповідати за позовом та бути учасниками у спорі, що тягне за собою відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції : Позивач ОСОБА_1 позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача Національного банку України Булгаком С.В. в задоволенні позову просив відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. В банку відсутня будь-яка інформація, щодо виконання кредитного договору. Третя особа ОСОБА_3 вважає, що позов підлягає задоволенню.

Приватний нотаріус Чорна О.С. у судове засідання не з`явилась, письмових пояснень до суду не надала.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 13).

09 липня 2003 року ОСОБА_3 отримав кредит в Акціонерному комерційному банку «Форум» у розмірі 15 000 доларів США. Кредитні кошти надавались строком до 08 липня 2004 року (кредитний договір №0048/03/05-2) ( а.с. 21-22).

Виконання умов кредитного Договору було забезпечено також Договором поруки від 09.07.2003 року № 0048, за умовами якого позивач виступила майновим поручителем по кредитним зобов`язанням чоловіка та забезпечила виконання зобов`язання надавши належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 під заставу, уклавши Договір застави від 09.07.2003 р. №0048-3 з Акціонерним банком «Форум». Договір застави був посвідчений 09.07.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. ( а.с. 18-19).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 02.08.2022 р., реєстраційний номер обтяження: 4831488, архівна дата заборони - 10.07.2003 року ( а.с. 24-25).

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Однією з таких підстав є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК України).

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Виконання умов кредитного Договору було забезпечено також Договором поруки від 09.07.2003 року № 0048, за умовами якого позивач виступила майновим поручителем по кредитним зобов`язанням чоловіка та забезпечила виконання зобов`язання надавши належний їй житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 під заставу, уклавши Договір застави від 09.07.2003 р. №0048-3 з Акціонерним банком «Форум». Договір застави був посвідчений 09.07.2003 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. ( а.с. 18-19).

Постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Чорною О.С. від 17.11.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дій знятті заборони відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку відсутністю документів, передбачених чинним законодавством України про повне виконання забовязань за кредитним довором № 0048/03/05-Z від 09.07.2003 року та договором застави № 0048-З, що посвідчений приватний нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. 10 липня 2003 за № 2541. Та роз`яснено, що постанова нотаріуса може бути оскаржена у порядку визначеному законодавством ( а.с. 34).

Стаття 1 Закону України "Про іпотеку" визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (наведений висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц, Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 у справі №910/16461/16; Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 522/407/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №522/407/15-ц вказала, що для вирішення питання про припинення іпотеки суди повинні встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником.

Матеріали справи не містять первинних документів на підтвердження погашення позичальником всієї суми кредиту, за кредитним договором 0048/03/05-Z від 09.07.2003 року, а також погашення відповідних сум заборгованості у матеріалах справи також відсутні.

Згідно із ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Наведена норма визначає підставу припинення зобов`язань ліквідацію юридичної особи без правонаступництва (оскільки злиття, приєднання, поділ, перетворення породжують відносини правонаступництва, у зв`язку з чим права та обов`язки переходять до правонаступників).

Положеннями статті 609 ЦК України передбачено припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора). Проте поняття "зобов`язання" і "договір" мають різний, відмінний одне від одного правовий характер і тому "припинення зобов`язання" та "припинення договору" не є тотожними одне одному, а відтак зазначена стаття 609 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується в тому аспекті, який визначено позивачем як підстава "припинення договорів іпотеки".

Аналогічна правова позиція щодо відмінності понять "зобов`язання" і "договір" наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.02.2020 по справі №903/527/19, у якій предметом позову було визнання іпотеки припиненою, скасування державної реєстрації іпотеки та обтяження нерухомого майна.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.01.2021 по справі №916/1415/19 зазначила, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). Тобто договірні правовідносини виникають саме на підставі договорів. Водночас поняття правочину (зокрема поняття договору) і поняття правовідносин не є тотожними. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Правовідносинами є відносини, змістом яких є права та обов`язки сторін. Зокрема, змістом зобов`язальних правовідносин є обов`язок однієї сторони (боржника) вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії та кореспондуюче право кредитора вимагати від боржника виконання цього обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вказала про наявність тісного зв`язку між договорами та договірними правовідносинами, оскільки такі правовідносини виникають саме з договорів, а подальший розвиток правовідносин може бути зумовлений, у тому числі (але не виключно), умовами договору. Водночас подальші зміни правовідносин, зокрема припинення прав та обов`язків з договору, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору.

У п.6.18 постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє ( пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, який законом не передбачений.

Щодо позовних вимог про припинення обтяжень (іпотеки) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиному реєстрі іпотек (реєстраційні номера обтяжень: 4831488 від 10.07.2003, об`єкт обтяження: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із ч.6 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.

Згідно ч.3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Положення підпунктів 5.1. п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачають, що нотаріус знімає заборону відчуження майна, зокрема, при припиненні (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); та за рішенням суду.

Відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача (ч.5 ст.43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").

Процесуальним законом саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення з боку визначеного відповідача.

Позов про припинення обтяжень (іпотеки) в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачем заявлено до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з підстав, визначених статтею 17 Закону України "Про іпотеку" - припинення основного зобов`язання за кредитними договорами, на забезпечення яких укладався спірні іпотечні договори, у зв`язку із повним виконанням кредитного договору. Разом з тим, належним відповідачем у такому спорі є інша сторона спірного правовідношення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц, від 01.04.2020 у справі №520/13067/17).

Окрім того, відповідно до правових позицій наведених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 по справі №823/2042/16, від 13.02.2019 по справі №910/6090/18, від 20.11.2019 по справі №1440/1778/18 належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Правове питання визнання обтяження припиненим в судовому порядку не може бути предметом позову, оскільки обтяження є способом забезпечення виконання зобов`язання, є похідним та залежним від зобов`язання, а отже предметом позову можуть бути виключно питання відносно наявності, припинення, зміни зобов`язання, його обсягу та відповідності накладеного обтяження, як підстави припинення засобу забезпечення виконання зобов`язання обтяження.

При розгляді даної категорії справ суд має встановити наявність певних підстав (обставин), які є наслідком припинення обтяження, як то зокрема виконання зобов`язання на забезпечення якого встановлювалось обтяження, припинення зобов`язання шляхом вчинення правочину у виді прощення боргу, відсутність з боку кредитора посилань (намірів) щодо подальшого виконання зобов`язання, припинення правовідносин.

У позові правового питання (визначено вище) належним відповідачем по справі має бути державний реєстратор, який рішенням про відмову в реєстрації припинення обтяження, фактично оспорює обставини припинення зобов`язання забезпеченого обтяженням та з боку держави визначає правову позицію про необхідність збереження, залишення чинним обтяження з метою забезпечення виконання зобов`язання. Ефективним способом захисту порушеного права, на переконання суду є вимоги: визнання зобов`язання забезпеченого обтяження припиненим, та зобов`язання державного реєстратора здійснити припинення обтяження за поданою заявою.

Суд установивши, що позов заявлений до неналежних відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, відмовляє в позові до такого відповідача, що також випливає з постанов Великої Палати Верховного Суду зокрема від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 76-80, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи ОСОБА_3 та приватний нотаріус Чорна Оксана Сергіївна про припинення обтяження нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 березня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат