Справа № 466/2721/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В.

справа №466/2721/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою адвоката Саламахи Н.В. в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/4577/19 таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

21.03.2023 року адвокат Саламаха Н.В. звернулася в суд з заявою в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/4577/19 таким, що не підлягає виконанню, в якій просить суд визнати виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 30.07.2020 року у справі №466/4577/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 37500,00грн. матеріальної та 500000,00грн. моральної шкоди, таким, що не підлягає виконанню на суму 157739,40грн., яка сплачена ОСОБА_2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2019 року у справі №466/4577/19 частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто на його користь з ОСОБА_1 37500,00 грн. відшкодування майнової шкоди та 500000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.06.2020 року та постановою Верховного Суду від 05.11.2020 року вказаний вирок в частині вирішення цивільного позову залишено без змін.

На виконання вироку Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист від 30.07.2020 року, який станом на сьогодні перебуває на виконанні в Залізничному відділі ДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів).

Таким чином, на підставі виконавчого листа з ОСОБА_1 здійснюється стягнення в примусовому порядку на користь ОСОБА_2 на загальну суму 537500,00 грн. (37500,00 грн. - матеріальна шкода, 500000,00 грн. - моральна шкода).

Вимоги виконавчого листа до сьогодні не виконані, виконавче провадження не закінчено.

Разом з тим, вказаний виконавчий лист частково підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного.

Стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної та моральної шкоди в справі №466/4577/19 зумовлене тим, що ОСОБА_1 16.03.2019 року, керуючи автомобілем БМВ530, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. В. Липинського у м. Львові, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження.

Судовими рішеннями у справі №466/4577/19 встановлено розмір заподіяної ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 537500,00 грн.

В той же час, відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю БМВ530, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9807615 від 23.03.2018 року.

Внаслідок цього, після видачі виконавчого листа, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 внаслідок страхового випадку, який мав місце 16.03.2019 року за участю автомобіля БМВ530, д.н.з. НОМЕР_1 , на загальну суму 157739,40 грн., що підтверджується листом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» № 292-31 від 09.03.2023 року.

Таким чином, страховою компанією здійснено відшкодування ОСОБА_2 шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що мало місце за участю автомобіля БМВ530, д.н.з. НОМЕР_1 на суму 157739,40грн. При цьому, загальний розмір шкоди, заподіяної ОСОБА_2 , встановлений судом в розмірі 537500,00 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 5 цього Закону встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 цього Закону встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. В ч. 1 ст. 22 цього Закону закріплено норму про те, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Таким чином, внаслідок виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування відбулося погашення йому відшкодування матеріальної та моральної шкоди, розмір якої встановлений судом, на суму 157739,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувана на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи те, що часткове відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , здійснене страховою компанією та прийняте ОСОБА_2 , зобов`язання ОСОБА_3 , встановлене судовим рішенням у справі №466/4577/19, також частково припинилося на вказану суму.

Враховуючи вищенаведене, просить заяву задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 та представник заявника, адвокат Саламаха Н.В. в судовому засіданні вимоги заяви підтримали повністю, покликаючись на вказані в заяві обставини. В останнє судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, в якій підтримують вимоги в повному обсязі та просять суд завершувати розгляд справи у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

ОСОБА_2 та його адвокат Рібун Р.В. в судовому засіданні заяву заперечили з підстав, викладених у письмовому відзиві, долученому до матеріалів справи. В останнє судове засідання не з`явились, однак адвокат Рібун Р.В. подав заяву про завершення розгляду справи у їх відсутності.

Державний виконавець Залізничного ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ Панчишин В.Р. в судовому засіданні заяву заперечив з підстав, викладених у письмовому поясненні, долученому до матеріалів справи. В останнє судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду заяви.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

З огляду на зміст вказаних норм, Верховний Суд надав роз`яснення у тексті своєї постанови від 16 січня 2018 року у справі справа №755/15479/14-ц, що доцільно вирізнити підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2019 року у справі №466/4577/19 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на його користь 37500,00 грн. відшкодування майнової шкоди та 500000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (а.с.8-10).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 01.06.2020 року та постановою Верховного Суду від 05.11.2020 року, вказаний вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2019 року у справі №466/4577/19, в частині цивільного позову залишено без змін (а.с.11-17).

На виконання вироку Шевченківським районним судом м. Львова від 09.12.2019 року у справі №466/4577/19, 30.07.2020 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Залізничному ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів).

04.08.2020 року державним виконавцем Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62724598.

Таким чином, на підставі виконавчого листа №466/4577/19, з ОСОБА_1 здійснюється стягнення в примусовому порядку на користь ОСОБА_2 на загальну суму 537500,00 грн. (37500,00 грн. - матеріальна шкода, 500000,00 грн. - моральна шкода).

Згідно листа начальника Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) за №09-36/19357 від 10.03.2023, залишок заборгованості згідно виконавчого провадження №62724598 становить 339753,54грн. та зі стягнення виконавчого збору 34251,48грн. (а.с.29).

Крім того судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, в якій винним визнано ОСОБА_1 , сталася 16.03.2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу («BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 ), відповідно до полісу № АК/9807615 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23.03.2018, з визначенням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого в розмірі 200 000 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну, за яким Страховиком є ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а.с.19).

Відповідно до відповіді на запит № 292-31 від 09.03.2023, наданої адвокату Саламасі Н.В., ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомила, що по страховій справі № 49278 ОСОБА_2 було нараховано та 21.10.2020 виплачено: 150228грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою потерпілим працездатності (1 група інвалідності) та 7511,40 грн. моральної шкоди. Загальна сума страхового відшкодування по страховій справі №49278 становить 157739,40грн. (а.с.20).

Так, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1. статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 26.1. статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно ч. 1 ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

ОСОБА_2 на момент ДТП працював водієм в ПрАТ «Львівобленерго», однак у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він одержав першу групу інвалідності та через стан здоров`я був звільнений з роботи, що підтверджується встановленими у вироку обставинами.

Так, пунктом 26.2 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Отже, мінімальний розмір втраченого ОСОБА_2 доходу внаслідок каліцтва, що підлягає страховому відшкодуванню за шкоду, пов`язану з стійкою втратою ним працездатності внаслідок ДТП, у звязку з встановленням йому І групи інвалідності становить 150228грн., з розрахунку: 36*4136(мінімальна заробітна плата) = 150228грн.

Як вбачається з листа № 292-31 від 09.03.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 було виплачено саме 150228грн. шкоди, пов`язаної із стійкою втратою потерпілим працездатності (1 група інвалідності), що становить саме розмір втраченого внаслідок каліцтва заробітку (доходу).

Крім того, листом №605-31 від 15.05.2023 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» підтвердила, що здійснена виплата потерпілому ОСОБА_2 по справі №49278 за участю автомобіля «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 150 228 грн. здійснена саме згідно п. 26.2. статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - стійка втрата працездатності, тобто саме розмір втраченого потерпілим заробітку (доходу), розрахованого виходячи із середнього місячного заробітку, який потерпілий мав до каліцтва та ступеня втрати працездатності в мінімальному розмірі.

Окрім того, згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, розмір відшкодування страховиком моральної шкоди становить 5% від суми 150228 грн., а саме: 7511,40 грн., що підтверджується листами ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №292-31 від 09.03.2023 та №605-31 від 15.05.2023, згідно яких ОСОБА_2 було виплачено саме 7511,40 грн. моральної шкоди (5%).

Так, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підставою цієї заяви є часткове виконання страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» обов`язку боржника ОСОБА_1 .

З такими доводами суд погоджується лише в частині відшкодування страховиком потерпілому моральної шкоди в розмірі 7511,40 грн. з 500 000 грн. моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 судом.

В іншій частині доводи заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованими, оскільки відшкодування втраченого потерпілим заробітку (доходу) не було предметом розгляду цивільного позову в межах кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Виплата страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» 150228 грн., як відшкодування втраченого потерпілим заробітку (доходу), не свідчить про виконання вироку замість боржника ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа № 466/4577/19, а отже не може зараховуватись в рахунок погашення зобов`язань з відшкодування матеріальної шкоди, не пов`язаної з компенсацією втраченого потерпілим заробітку (доходу), здійснена страховиком виплата втраченого потерпілим заробітку (доходу).

Таким чином, суд приходить до висновку, що наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за виконавчим листом №466/4577/19, виданим 30.07.2020 Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500000,00грн. моральної шкоди, в частині здійсненого відшкодування страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» моральної шкоди в розмірі 7511,40грн. згідно ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок виконання судових рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом ( п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності з позиції належності та допустимості, беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язковості виконання рішення суду, ухваленого іменем України, з метою дотримання принципу верховенства права щодо юридичної визначеності, а відповідно і обов`язкового виконання рішення суду за яким досягнуто юридичної визначеності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа у справі №466/4577/19 таким, що не підлягає виконанню на суму 157739,40грн.

З врахуванням зазначеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/4577/19 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 247, 258, 260, 353, 354, 431, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

заяву адвоката Саламахи Н.В. в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/4577/19 таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий лист, виданий Шевченківським районним судом м. Львова 30.07.2020 року у справі №466/4577/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500000,00грн. моральної шкоди, таким, що не підлягає виконанню на суму 7511,40грн. (сім тисяч п`ятсот одинадцять гривень сорок копійок), яка сплачена ОСОБА_2 ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Текст ухвали складено та підписано 11.07.2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук