Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2023 Справа №607/11960/23

Провадження №2-о/607/375/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

присяжних Кирдель І.М., Гринди В.П.

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

прокурора Житовецької О.А.

представника закладу з надання

психіатричної допомоги, лікаря-психіатра Шевчук Т.І.

особи, щодо якої розглядається питання,

пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1

матері особи, щодо якої розглядається питання,

пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за заявою генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота Володимира Васильовича про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у психіатричний стаціонар без його згоди.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.07.2023 був госпіталізований в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від ОСОБА_2 . На підставі цих відомостей 03.07.2023 о 06 год. 07 хв. ОСОБА_1 був оглянути лікарем-психіатром ОСОБА_3 у приймальному відділенні. Так, за наслідками цього огляду лікар-психіатр зробив висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих. Також ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію ОСОБА_1 згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що обстеження та лікування ОСОБА_1 можливе лише в умовах стаціонару. Згода особи на госпіталізацію відсутня, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від запропонованої госпіталізації.

В судовому засіданні представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР - лікар - психіатр Шевчук Т.І. заяву підтримала та пояснила, що ОСОБА_1 страждає психічним розладом, існує реальний ризик вчинення ним дій, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а тому він потребує психіатричного лікування в умовах стаціонару, відтак просила суд задовольнити заяву.

Особа, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги ОСОБА_1 заперечив, щодо його присусової госпіталізації до психіатричного стаціонару, оскільки не вважає, що йому потрібне лікування у психіатричному закладі, не вважає себе таким, що становить небезпеку для оточуючих. Також зазначив, що він змінив релігію та на даний час у його душі проходять зміни. 02.07.2023 він накрив свою маму обрядовою накидкою з метою очищення її душі та молився в ході чого обняв її, щоб заспокоїти, однак вона заперечувала та вирвалася і почала тікати, він побіг за нею, з метою постежити, щоб вона собі нічого не заподіяла. Зазначив, що фізичну силу до матері не застосовував лише поклав руки на її очі, щоб вона заспокоїлася.

Матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , підтримала заяву про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її сина. Додатково зазначила, що зміни у поведінці сина з`явилися більше двох років тому. Син мав переконання, що за ним та їх сім`єю хтось стежить та прослуховує їх. У подальшому стан ОСОБА_1 погіршився, він вів себе неадекватно, виніс з хати в с. Соборне усі речі та спалив їх. Внаслідок нав`язливої та маніакальної поведінки сина він втратив усіх друзів, які перестали з ним спілкуватися. Згодом вона переїхала жити на квартиру в м. Тернопіль. 02.07.2023 її син ОСОБА_1 приїхав до неї у Тернопіль та пізно ввечері запалив свічку та почав проводити релігійний обряд. Вона лягла спати у кімнаті де перебував син, оскільки боялася, що він підпалить квартиру. Коли вона прокинулася то побачила, що вона покрита обрядовою накидкою та син лежав поряд з нею міцно стиснувши її руками та ногами. Вона відчула, що не може дихати та почала пручатися, стукати у стіну та кликати на допомогу сусідів. Згодом їй вдалося вирватися та вона вибігла на коридор у пошуках порятунку від дій сина. Після чого приїхала поліція та повезла сина у психіатричну лікарню. Просила госпіталізувати до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку її сина, оскільки останній становить небезпеку для неї та оточуючих та потребує лікування. Також зазначила, що має страх, оскільки син у присутності лікарів, сказав їй, що її чищення не завершене та вона відповідно боїться, що син повторно намагатиметься, щось їй заподіяти.

Прокурор Житовецька О.А. у судовому засіданні зазначила, що заяву про госпіталізацію ОСОБА_1 у примусовому порядку до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР без його згоди, слід задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Тернопільським відділом ЗАГС 11.08.1989.

Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР: заступника головного лікаря з експертизи Бондаренка О., зав. відділенням Шевчук Т. та лікуючого психіатра Кузнишен М., пацієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 3 психіатричне відділення КНПІ «ТОКПЛ» ТОР 03.07.2023 о 06:07, з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад.

Поступає на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «ТОКПЛ» ТОР, вперше в житті, у супроводі працівників поліції, доставлений каретою швидкої медичної допомоги, у зв`язку з неадекватною поведінкою, агресією. Зі слів матері: 02.07.2023, зранку прийшов до неї додому, дивно себе поводив, був одягнений не по погоді, писав різні нісенітниці. Близько 23:00 почав проводити релігійний ритуал: запалив свічку, багато молився. Із пояснень матері - побоюючись, що син може підпалити квартиру, залишалась поряд, прилягла на дивані у тій же кімнаті, де пацієнт проводив ритуал. Вночі прокинулась оскільки де могла дихати. Син обхопив її руками і ногами, накинув обрядовий єврейський одяг, і молився над нею, просив назвати себе, стверджував, що вона не його матір, наказував читати молитви, на прохання припинити ці дії, продовжував молитися, застосовуючи фізичну силу, не відпускав матір. Після того як мати змогла вирватись, вибігла з квартири босоніж у піжамі, біжучи сходовою кліткою стукала у двері до сусідів, просила допомоги. Будучи на вулиці, пацієнт знову примусив матір молитися, при цьому сильно стискав за голову та очі. Припинив свої дії лише після приїзду поліції та швидкої допомоги. Патрулем поліції та бригадою ШМД був доставлений в приймальне відділення КНП «ТОКПЛ» ТОР, оглянутий черговим лікарем, після чого у примусовому порядку був госпіталізований у психіатричне відділення.

Анамнез життя та хвороби: (зі слів пацієнта та мед. документації) відомо, що родом з робітничої сім`ї, старший з 2х дітей. Ріс та розвивався згідно віку. В школу пішов вчасно, закінчив 3ОШ та ТНЕУ, за фахом економіст. В армії не служив. Працював різноробочим, Їздив закордон. Активно займався спортом. На даний час ніде не працює. Групи інвалідності не має. Неодружений, дітей не має. Tbc, ЧМТ, ВГ заперечує. Спадковість обтяжена по психіатрії - батько пацієнта неодноразово лікувався в умовах КНП «ТОКПЛ» ТОР. Зміни в психіці та поведінці відмітились близько 2 років тому - заглибився в релігію, змінив віросповідання, купував релігійні книги, обрядовий одяг, відвідував релігійні зібрання. Змінив спосіб життя, почав вживати алкоголь, палити цигарки, що не відповідало його способу життя. Тоді ж побив у квартирі всі меблі, техніку. Неодноразово палив побутову техніку, речі, потягом цього часу. 20.03.2023 побив маму, в зв`язку з чим мати зверталась у поліцію. Тоді ж звертався за допомогою приватно до психіатра, останнє звернення у березні 2023 року, проте прописане лікування приймав короткотривало, а пізніше відмовився зовсім. Дане, поступлення пов`язане з погіршенням психічного стану: з неадекватною поведінкою, агресією, збудженням, не спить ночами, конфліктує із рідними, сусідами (розбив пляшку горілки об голову).

Згідно висновку лікарів-психіатрів: зовнішній вигляд ОСОБА_1 неохайний, волосся скуйовджене, одягнений у білий банний халат, рукави якого імовірно забруднені кров`ю. Мовний контакт з пацієнтом доступний. Відповіді переважно по-суті, на окремі питання уникає відповідей, задає багато уточнюючих запитань. В розмові напружений, озлоблений, різкий y висловлюваннях. Незадоволений госпіталізацією, стверджує, що всі змовились проти нього. Висловлює маячні ідеї на релігійну тематику, змови, шкоди, величі, підозрює всіх у змові проти нього. Робить багато записів: «. прийшов його брат ОСОБА_5 , але то не просто ОСОБА_5 , а то Тверець... (тобто ОСОБА_1 ) це простий чувак... Рік назад той ОСОБА_6 пробудився, в Петрі відродився, і прийшли ще 2 його рідних брата (це і є святі три братики в одній людині як і всі інші люди)...». Мислення паралогічне, звичайне за темпом, зісковзуюче. Емоційно - внутрішньо напружений, підозрілий, негативістичний. Під час бесіди намагається справити хороше враження. Схильний до афективних реакцій. Дратується на уточнюючі запитання. Намагається дисимулювати. Інструкцій медичного персоналу не виконує. Критика до свого стану відсутня.

Комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого вчиняє і виявляє дії, що являють небезпеку для оточуючих, у зв`язку із чим, відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди.

Як вбачається з талону - повідомлення ОЄ №7697 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.07.2023, заяву ОСОБА_2 , про те, що 20.03.2023 її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поводив себе неадекватно, вчиняв відносно неї домашнє насильство, зареєстровано до ІТС ІПНП (журналу ЄО).

Відповідно до талону - повідомлення ОЄ про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.07.2023, заяву ОСОБА_2 , про те, що 03.07.2023 ОСОБА_1 поводив себе неадекватно та агресивно, говорив речі не пов`язані з реальністю, зареєстровано до ІТС ІПНП (журналу ЄО).

Згідно із талоном-повідомленням ОЄ про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.07.2023, заяву ОСОБА_2 , про те, що 03.07.2023 ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження, поводив себе неадекватно, зареєстровано до ІТС ІПНП (журналу ЄО).

Відповідно до вимог статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 4 Закону психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Разом з тим, суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18 та у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі за № 766/13565св 17; від 18 грудня 2019 року у справі за №552/5273/18).

Відповідно до частини першої, другої статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Судом встановлено, що станом на день звернення генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота В.В. про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , є підстави для такої госпіталізації, які встановлені лікарською комісією, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідною у зв`язку із тим, що у ОСОБА_1 , наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для оточуючих, а його обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробота Володимира Васильовича про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід задовольнити.

Керуючись статтями 259, 265, 268, 272, 273, 293, 294, 315-319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробота Володимира Васильовича про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя села Соборне Тернопільського району Тернопільської області до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР в примусовому порядку.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 05.07.2023.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області Н.Р. Кунець

Присяжні І.М. Кирдель

В.П. Гринда