ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2726/16-ц Провадження № 2/636/54/23
10 травня 2023 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпа І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
У жовтні 2016 року ОСОБА_2 надав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, посилаючись на те, що ним не було отримано право на спадкування, оскільки він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті брата ОСОБА_3 , а спадкоємцем першої черги за законом є дружина померлого ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою. Крім того, зазначав, що відповідно до ст.ст. 1281,1282 ЦК України належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, що прийняли спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу. Звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємців про стягнення заборгованості за кредитом не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки відносини між кредитором та боржником ОСОБА_3 припинилися у зв`язку зі смертю останнього, а відповідачі (спадкоємці) сторонами кредитного договору не були, і дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема такі як стягнення заборгованості за договором кредиту.(а.с. 60-63 т.1).
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено (а.с. 91-93,150-153т.1) .

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 29 березня 2017 року скасовано. Справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.(а.с. 188-191 т.1).

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_4 справа прийнята до розгляду. Ухвалою цього ж суду від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.195 т.1, 85 т.2).

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Подалі представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») надав до суду аналогічні заяви про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України, відзив на позовну заяву не надала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки до суду не повідомив.

У зв`язку із зазначеним та відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України суд ухвалює у справі заочне рішення на підставі наданих учасниками справи доказів.

Перевіривши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд при новому розгляді справи встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

20.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір , відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 14 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 03 лютого 2015 року виконавчим комітетом Леб`язької сільської ради Чугуївського району Харківської області , актовий запис 07 від 03.02.2015 (а.с.34 т.1, а.с.43 т.2).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

З копії спадкової справи за № 123/2015, заведеної Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області після смерті ОСОБА_3 вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживали зі спадкодавцем, а здійснили своє право на спадкування відповідно до вимог ч.1 ст. 1269 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 1281 ЦК України в редакції, що діяла на час відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч.1). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги(ч.2). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч.3). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Зазначений в ч.2 ст. 1281 ЦК України строк ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено, оскільки про смерть позичальника ОСОБА_3 позивач дізнався у липні 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , наданою та завіреною підписом ОСОБА_1 (а.с. 34 т.1).

Позивачем була направлена 12.12.2015 року до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області претензія кредитора з проханням включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 20.07. 2011 року у розмірі 17834,78 грн. до спадкової маси, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком, повідомити банк про звернення спадкоємців із заявами про прийняття спадщини та повідомити банк чи видавалися свідоцтва про право на спадщину.

12 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано відповідь з Чугуївської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , які подали заяви про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк, є дружина померлого ОСОБА_1 та брат померлого ОСОБА_2 , заведена спадкова справа за № 123/2015. Претензія банку до спадкоємців боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнята та долучена до спадкової справи. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося(а.с. 39,40 т.1).

Факт відсутності заповіту ОСОБА_3 та відсутність видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори ) від 02.03.2015 року (а.с. 45-46 т.2).

24 березня 2016 року до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачем направлено листи - претензії, згідно якої ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив свої вимоги до спадкоємців (а.с.41,41 зворот).

Відповідно до приписів статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Дружина померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом. Брат померлого ОСОБА_2 відповідно до ст.1262 ЦК України є спадкоємцем другої черги за законом .

Таким чином, ОСОБА_2 не отримав право на спадкування після смерті брата, оскільки ОСОБА_1 як спадкоємець попередньої черги прийняла спадщину відповідно до вимог ст.1269 ЦК України та не відмовлялася від неї, а тому до ОСОБА_2 в порядку спадкування не перейшли обов`язки спадкодавця перед іншими особами (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитором).

У зв`язку із зазначеним позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення відповідно до вимог ст. 1282 ЦК України заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.07. 2011 року не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця у разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. З системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим.

Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі.

Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося.

Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2018 року № 61-5552свп18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У зв`язку із зазначеним доводи відповідачів про те, що позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено статтею 1282 ЦК України, є помилковими і не можуть бути прийняті судом при вирішенні цього спору.

Згідно ч.5 ст.411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року при новому розгляді справи судам слід з`ясувати який розмір заборгованості спадкодавця за зазначеним договором був на час його смерті, яке майно отримали спадкоємці, вартості успадкованого майна та чи покриває вартість отриманого майна розмір заборгованості спадкодавця.

Виконуючи вимоги ч.5 ст.411 ЦПК України, судом встановлено наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що до договору, укладеного шляхом підписання ОСОБА_3 . Анкети-заяви були застосовані норми цивільного законодавства, які регулюють таку форму договору як договір приєднання.

Суд не може погодитися з таким твердженням і застосувати до вказаного договору норми договору приєднання з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Ураховуючи вимоги статей 207, 1055 ЦК України кредитні договори, у тому числі які укладаються відповідно до ст.634 (договір приєднання), мають містити підписи сторін на всіх формулярах або інших стандартних формах, які містять умови такого договору.

До цих правовідносин не можна застосувати правила договору приєднання, передбачені ч. 1 ст.634 ЦК України, відповідно до яких договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем, тобто банк міг додати до позовної заяви витяги з Умов і Тарифів у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Окрім цього, Умови і Тарифи відповідно до вимог статей 207, 634, 1055 ЦК України мають містити підпис відповідача, оскільки законодавством установлені вимоги щодо письмової форми до всіх форм кредитних договорів, у тому числі договорів приєднання.

ПАТ КБ «ПриватБанк» в обґрунтування своїх вимог надав до суду витяг з Умов (а.с.9-32), але вказані витяги не містять підпису позичальника ОСОБА_3 , що свідчило б про те, що саме ці Умови розумів позичальник та ознайомився й погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що Умови й Тарифи в подальшому не змінювались без його відома.

З наданих до суду матеріалів убачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 20.07.2011 року уклали кредитний договір шляхом підписання відповідачем лише Анкети-заяви, яка не містить відмітки, яку саме карту «Універсальна» отримав позичальник, розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, посилання на наявність підпису (згоди позичальника) з умовами кредитування ( а.с.9 т.1).

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Зазначені за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), і які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до виниклих правовідносин згідно ч.4 ст. 163 ЦПК України.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором станом на 31.03.2016 року складає 17834,78 грн., яка складається: з заборгованості за кредитом 13400,44 грн.; заборгованість за відсотками 4434,34 грн.( а.с.6-7). Зазначений розмір заборгованості позивач просить стягнути зі спадкоємців, зазначаючи, що вона склалася на день смерті позичальника.

Між тим, з вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за тілом кредиту на час смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 12794,29 грн., а враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстав для стягнення процентів, без надання достовірних доказів для їх нарахування, позивачем не надано.

Таким чином, оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, відповідач ОСОБА_1 зобов`язана задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому ст. 1282 ЦК України, тобто особисто, у розмірі, який відповідає її частці у спадщині.

Учасники справи не надали до суду відомостей про те, яке майно отримала спадкоємиця ОСОБА_1 між тим з копії анкети-заяви позичальника ОСОБА_3 вбачається, що при укладенні кредитного договору він зазначив, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та має на праві власності нерухоме майно за адресою проживання (а.с.8 зворот).

У зв`язку із зазначеним, суд, враховуючи вимоги ст.ст.1296,1297 ЦК України, вважає, що стягнення з відповідачки ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , заборгованості по кредиту в розмірі 12794,29 грн., не перевищує вартості успадкованого майна.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» ( правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») підлягає задоволенню частково в сумі 12794,29 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за подання позову, апеляційної та касаційної скарги в сумі 4547,40 грн. (а.с. 1,105, 162).

Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268,280-281, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (нині Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2011 року в розмірі 12 794,29 (дванадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) гривні 29 копійок, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4547,40 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, , МФО 305299, IBAN-код: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 25 травня 2023 року.

Суддя І.В. Карімов