П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 369/5735/22

Провадження: № 22-ц/824/12348/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Масехи Богдана Олеговича в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про розірвання договорів та стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2018 року між ним та ТОВ «Петрівський квартал 2» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В , на виконання якого ним сплачено грошові кошти в розмірі 495 119 грн. Окрім того, 18 жовтня 2018 року між ним і ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено договір купівлі-продажу деривативу № 64574-А/2, на виконання якого ним сплачено 319 000 грн. Тобто, за укладеними договорами він виконав свої зобов`язання у повному обсязі. За умовами договору, багатоквартирний будинок мав бути збудованим у строк до 31 грудня 2019 року. У порушення своїх зобов`язань відповідачами не здійснюється будівництво, що створює реальну та об`єктивну загрозу залишитись позивачу без коштів та без житла. 18 лютого 2022 року ОСОБА_1 направлено листи на адреси відповідачів про розірвання укладених договорів купівлі-продажу майнових прав та деривативу. На час подання позову до суду, відповідачі жодним чином не відреагували на його вимоги, договори не розірвали, сплачені ним грошові кошти на загальну суму 814 119 грн не повернули. Позивач вказував на необхідність стягнення з ТОВ «Петрівський квартал» та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Окрім того, вказував що, на підставі ст. 549 Цивільного кодексу України та п. 6.2 договору купівлі-продажу майнових прав, у ТОВ «Петрівський квартал 2» виник обов`язок зі сплати пені за період з 27 червня 2021 року по 27 червня 2022 року.

За викладених обставин, просив суд визнати розірваним (припиненим) договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В від 18 жовтня 2018 року, укладений між ним та ТОВ «Петрівський квартал 2», та стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у сумі 794 544,14 грн, з яких 495 119,00 грн - сплачених на виконання договору купівлі-продажу майнових прав; 180 718,43 грн - пені; 101 135,23 грн - інфляційних втрат; 17 571, 48 грн - 3 % річних.

Визнати розірваним (припиненим) договір купівлі-продажу деривативу № 64574-А/2 від 18 жовтня 2018 року, укладений між ним, ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у сумі 419 552,66 грн, з яких 319 000 грн - сплачених на виконання договору купівлі-продажу деривативу; 81 504,50 грн - інфляційних втрат; 19 048, 16 грн - 3 % річних.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В від 18 жовтня 2018 року, укладений між громадянином України ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2».

Розірвано договір купівлі-продажу деривативу № 64574-А/2 від 18 жовтня 2018 року, укладений між громадянином України ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 495 119 (чотириста дев`яносто п`ять тисяч сто дев`ятнадцять гривень) гривень сплачених на виконання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В від 18 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі в сумі 319 000 (триста дев`ятнадцять тисяч гривень) гривень сплачених на виконання договору купівлі-продажу деривативу № 64574-А/2 від 18 жовтня 2018 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 4 951 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 19 коп.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 3 190 (три тисячі сто дев`яносто) грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Масеха Б. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким позов задовольнити, а також провести перерозподіл судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги встановлений договором орієнтовний строк готовності об`єкта, що призвело до помилкових висновків щодо відсутності обов`язку ТОВ «Петрівський квартал 2»зі сплати пені. Зауважив, що затримка будівництва забудовником становила майже три роки, сплачені позивачем кошти не повернуті відповідачами, що вказує на наявність обов`язку відповідачів зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язань.

Окрім того, суд першої інстанції невірно здійснив розподіл судових витрат, а саме, без врахування пропорційності задоволених позовних вимог, заявлених до кожного із відповідачів, безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 липня2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від адвоката Масехи Б.О. в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримував, з підстав викладених у ній.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 18.10.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» укладено договір № 64574-А/3 купівлі-продажу деривативу, відповідно до п. 2.1 якого продавець (ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген») зобов`язався передати покупцеві ( ОСОБА_1 ), а покупець зобов`язався прийняти й оплатити дериватив (двостороння угода, що засвідчує зобов`язання ТОВ «Петрівський квартал 2» продати майнові права на квартиру у майбутньому).

На виконання умов договору купівлі-продажу деривативу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір доручення, відповідно до п. 1.1 якого повірений ( ОСОБА_2 ) взяла на себе зобов`язання внести на розрахунковий рахунок юридичної особи ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» 319 000 грн.

Відповідно до п. 2.2. договору доручення повірений зобов`язаний здійснити доручення не пізніше 180 календарних днів з дати підписання договору.

В межах терміну, вказаного в п. 2.2 договору доручення повірений ( ОСОБА_2 ) взяла на себе зобов`язання передати, а довіритель ( ОСОБА_1 ) взяв на себе зобов`язання прийняти розрахунково-касові документи (оригінали квитанцій), підтверджуючи факт виконання доручення вказаного в п. 1.1 даного договору доручення (п. 2.3 договору доручення).

Пунктом 3.1 договору доручення встановлено, що підписання повіреним даного договору свідчить про те, що грошові кошти, необхідні для виконання доручення, отримані в повному обсязі в сумі, передбаченій в п. 1.1 даного договору.

Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу деривативу продавець зобов`язується передати покупцю дериватив після підписання цього договору шляхом укладення акту прийому-передачі деривативу. акт прийому-передачі деривативу підписується Сторонами після повної оплати деривативу за цим договором.

Підтвердженням права покупця на дериватив є акт прийому-передачі деривативу, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 5.2 договору купівлі-продажу деривативу).

Пунктом 5.3 договору купівлі-продажу деривативу встановлено, що зобов`язання продавця щодо передачі покупцю деривативу згідно п. 5.1 цього договору вважаються виконаними з моменту передачі деривативу покупцю на підставі акту прийому-передачі деривативу.

Продавець зобов`язується передати покупцю дериватив після підписання цього договору та повної оплати деривативу шляхом укладення акту прийому-передачі деривативу (п. 6.1.1 договору купівлі-продажу деривативу).

18.10.2018 року між ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ «Петрівський квартал 2» (Продавець) укладено договір № 70/ТШ14-В купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Згідно п. 1.1. договору купівлі-продажу майнових прав за цим договором та у відповідності до п. 1 ст. 6 та ст. 656 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на Квартиру АДРЕСА_2 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 1.2. договору купівлі-продажу майнових прав майнові права на Квартиру належить продавцю відповідно до наступних документів: право користування на земельну ділянку; проектно-кошторисної документації; містобудівних умов; договору генерального підряду.

Відповідно до п. 2.4. договору купівлі-продажу майнових прав орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію 31 грудня 2019 року.

Згідно п. 3.1. договору купівлі-продажу майнових прав ціна майнових прав на Квартиру на момент підписання договору становить: 473 662 (чотириста сімдесят три тисячі шістсот шістдесят дві) грн., що еквівалентно 18 946 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок шість) долара 48 центів США.

Відповідно до п. 4.1. договору купівлі-продажу майнових прав даний договір укладений під відкладальною обставиною, якою сторони визнають пред`явлення до виконання форвардного контракту № 64571-А/2 покупцем за відповідним актом. Цей договір набуває чинності з моменту настання відкладальної обставини (а саме з дати підписання сторонами акту пред`явлення) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Форвардний контракт № 64571-А/2, укладений на товарній біржі від 18.10.2018, вважається чинним до моменту повного виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав.

На виконання умов договору купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_1 було перераховано на рахунок ТОВ «Петрівський квартал 2» суму 495 119,00 грн.

Покупцем на виконання умов договору купівлі-продажу деривативу сплачено суму визначених договором коштів та розпочато сплату платежів за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру згідно з графіком (п. 3.1 договору купівлі-продажу майнових прав) у строки та розмірі, що передбачені договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

Відповідно до п. 2.4 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В від 18.10.2018 орієнтовний строк прийняття об`єкта в експлуатацію 31 грудня 2019 року.

Під час розгляду справи судом встановлено, що об`єкт будівництва наразі не побудований, а знаходиться на початковому етапі - влаштування монолітних залізобетонних конструкцій і при цьому виконання будівельних робіт тимчасово призупинене.

Пунктами 4.5, 4.5.1 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору.

Продавець зобов`язаний повернути покупцю одержані від нього кошти, що були сплачені покупцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів, з дня підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та письмової заяви про перерахування коштів на зазначений у заяві рахунок

На виконання цих умов договорів 18.02.2022 року позивач направив на адресу відповідачів поштовим відправленням з описом вкладення письмові повідомлення про розірвання договорів та проекти відповідних додаткових угод.

Згідно даних Веб сервісу «Трекінг відправлень Укрпошта» вказані повідомлення вручені та отримані відповідачами, про що в матеріалах справи містяться відповідні письмові докази на підтвердження цих обставин.

Однак, відповідачами не надано позивачу жодної відповіді, додаткової угоди про розірвання договорів із зазначенням суми, що підлягає поверненню, між сторонами не укладено, а також станом на час подання позову та розгляду справи не повернуто позивачу грошові кошти у розмірі, що передбачений договорами.

Відмовляючи у позові в частині позовних вимог про стягнення пені та інфляційних втрат та 3 % річних, суд першої інстанції виходив із того, що строк готовності об`єкта будівництва до експлуатації в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру вказаний лише як орієнтовна дата, та те, що такий строк міг бути по суті продовжений на будь-який строк за згодою сторін. Окрім того, п.6.2 договору вказує порядок стягнення пені - протягом 30 (календарних) днів з дати відмови Покупця від договору та підписання сторонами додаткової угоди про його розірвання з поверненням усієї суми сплачених коштів та суми пені. Тобто, на думку суду, у позивача може виникнути право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення у випадку набрання даним рішенням законної сили та не вчасного його виконання. На даний час підстави для стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних - відсутні.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається із п. 1.3. договору, предметом договору є майнові права на квартиру, які після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію реалізуються шляхом реєстрації покупцем права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за цим договором продавець зобов`язаний передати покупцю документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру (а.с. 33).

Майнові права на квартиру за цим договором передаються від продавця покупцю шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав), який є невід`ємною частиною цього договору. Акт прийому-передачі квартири підписується сторонами після прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта будівництва та за умови повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим договором. (п. 1.4 договору).

Виходячи з п. 2.4. договору, орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - 31 грудня 2019 рік. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору (а.с.34).

Пунктом 3.1. договору сторонами обумовлено, що ціна майнових прав на квартиру на момент підписання договору становить 473 662 грн., в тому числі ПДВ 78 943, 67 грн, що еквівалентно 18 946 доларам 48 центам США.

Приписами п. 6.2. договору встановлено, що у разі недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад шість місяців від орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (п. 2.4. договору), продавець сплачує пеню покупцю в розмірі 0,1% від суми ціни майнових прав на квартиру за кожен день прострочення (а.с. 34).

За правилами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

З матеріалів справи убачається, що строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретно не визначений, а в п. 2.4. договору зазначена не конкретна, а орієнтовна календарна дата прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

В ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

При цьому, зобов`язання щодо прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не належить до цивільних відносин, тобто до відносин, за наявності яких передбачена цивільно-правова відповідальність.

В чинному законодавстві України таке поняття як прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію відсутнє.

Стаття 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Форма акта готовності об`єкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначаються Кабінетом Міністрів України.

Акт готовності об`єкта до експлуатації підписується замовником, генеральним проектувальником, генеральним підрядником або підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників), субпідрядниками, страховиком (якщо об`єкт застрахований).

Зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єктів, необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (з наступними змінами і доповненнями).

Згідно п. 3 порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (далі - декларація).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

В п. 4 порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів встановлено, що надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Повноваження Держархбудінспекції здійснюються її апаратом. При цьому реєстрація (повернення, скасування реєстрації) декларації щодо об`єктів, які розміщено на території кількох адміністративно-територіальних одиниць та вплив (відповідно до проектної документації) від діяльності яких після прийняття в експлуатацію буде поширюватися на дві і більше адміністративно-територіальні одиниці, здійснюється безпосередньо апаратом Держархбудінспекції, а щодо інших об`єктів - її територіальними органами за місцезнаходженням таких об`єктів.

Так як прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, то відносини щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить не до цивільно-правових, а до публічно-правових відносин.

Статтею 1 ЦК України встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За вказаних обставин п. 2.4. договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 18.10.2018 року № 70/ТШ-14-В носить технічний характер, так як вказує на технічну характеристику житлового будинку. В даному договорі пункт 2.4. міститься в розділі 2, який має назву «Технічні характеристики квартири».

Викладене підтверджується і судовою практикою Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 757/39364/15-ц, провадження № 61-5917сво18, постанова від 17 жовтня 2018 року, за касаційною скаргою ПАТ «Холодінгова компанія «Київміськбуд» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року про стягнення з ПАТ «Холдінгова компанія «Київміськбуд» пені за договором купівлі-продажу майнових прав, якою, рішення Апеляційного суду міста Києва від 17 листопада 2016 року про скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог скасовано, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог з вищевказаних підстав залишено без змін.

Ураховуючи, що термін прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію в договорі купівлі-продажу майнових прав на квартиру конкретною датою не визначений, а вказана орієнтовна дата, а також те, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів не належить до цивільно-правих відносин, склад цивільно-правового порушення зі сторони ТОВ «Петрівський квартал 2» відсутній. Це виключає можливість застосувати до відповідача цивільно-правову відповідальність у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відстоках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ст. ст. 524, 533-535 ЦПК України передбачено, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої особи (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 549 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Тобто порушення грошового зобов`язання є невиконання боржником обов`язку сплатити грошові кошти.

У справі, яка є предметом перегляду, між сторонами виникли зобов`язання з договору, за умовами якого забудовник зобов`язувався збудувати об`єкт будівництва у строк, визначений договором, і передати його замовнику, однак у порушення умов договору свої зобов`язання не виконав.

Пунктом 6 договору встановлена відповідальність боржника за недотримання орієнтовного строку прийняття об`єкта будівництва понад шість місяців від орієнтовного строку прийняття об `єкта будівництва в експлуатацію.

Обов`язок щодо прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію не є грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, правовідношення, яке виникло між сторонами, не є грошовим зобов`язанням, тому до спірних правовідносин не застосовуються положення ст. 549 ЦК України.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не перевірив належним чином доводи відповідача про те, що у діях відповідача відсутній склад цивільно-правового порушення, та дійшов передчасного висновку про відмову в позові лише з тих підстав, що у позивача може виникнути право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення у випадку набрання рішенням законної сили та не вчасного його виконання.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 було заявлено дві майнові та дві немайнові вимоги на загальну суму 1 214 096,80 грн., з яких майнові вимоги до ТОВ «Петрівський квартал 2» на загальну суму 794 544, 14 грн, від загальної суми заявлених майнових вимог, та майнові вимоги до ТОВ «КУА «Андреде Ріхтінген» на суму 419 552, 66 грн., від загальної суми заявлених майнових вимог.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 задоволено частково на суму 495 119,00, що від суми заявлених вимог становить 62,3% (100%х495199:794544).

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 задоволено частково на суму - 319 000,00 що від суми заявлених вимог становить 76% (100% х 319 000:419 552, 66).

Ураховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у загальному розмірі 85 200,00 грн., така сума мала б бути поділена між сторонами пропорційно до розміру заявлених позовних вимог, по відношенню до кожного із відповідачів, чого судом І інстанції зроблено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як убачається із матеріалів справи 14 лютого 2022 року між Адвокатським об`єднанням «ЛЕЗО» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 14/02/2022 (а.с. 74).

Відповідно до п. п.1.1, п. 1.2 предметом даного договору є надання Адвокатським Об`єднанням усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з представництвом інтересів, захистом та відновлення порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Сторони погодили, що конкретно визначений переліком послуг, які Адвокатське Об`єднання надає клієнту, визначається в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.1.1 Адвокатське Об`єднання зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта.

Відповідно до п. 2.3.2 клієнт зобов`язаний сплатити гонорар Адвокатському Об`єднанні в розмірі та в строки погоджені між ними, про що між сторонами буде підписано Акт приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору(а.с. 77).

Відповідно до п. 4.2 Гонорар Адвокатському Об`єднанні погоджується за взаємною згодою сторін(а.с. 78).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 14 лютого 2022 року до договору про надання правової допомоги № 14/02/2022 від 14.02.2022 року клієнт доручає, а Адвокатське Об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо надання усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту у досудовому врегулюванні та у разі необхідності судовому спорі з ТОВ «Петрівський квартал 2» та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» щодо розірвання (припинення) договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру № 70/ТШ14-В від 18.10.2018 року та договору купівлі-продажу деривативу № 64574-А/2 від 18.10.2018, повернення Клієнту сплачених ним коштів на користь ТОВ «Петрівський квартал-2» та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» та будь-якими іншими завданнями клієнта в межах даних правовідносин (а.с. 81).

Відповідно до п. 4 додаткової угоди сторони спільно визначили і погодили, що вартість години роботи Адвокатського Об`єднання становить 1 200 грн (а.с. 81а).

Відповідно до п. 5 сторони узгодили, що розмір гонорару Адвокатському Об`єднанню за надання правничої допомоги за додатковою угодою буде визначений сторонами після надання правової допомоги та буде підрахований з урахуванням витраченого часу на правову допомогу, внаслідок чого між сторонами буде підписано Акт надання послуг.

Відповідно до п. 6 сторони дійшли згоди, що клієнт здійснює оплату за надану правничу (правову) допомогу протягом 10-ти днів з моменту повного виконання рішення суду (отримання повної суми коштів на рахунок Клієнта), або ж добровільного виконання Контрагентами за договорами (ТОВ «Петрівський квартал-2» та ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген») вимог клієнта за договорами, якщо інше не буде обумовлене сторонами шляхом підписання додаткової угоди.

Відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 06 липня 2022 року до додаткової угоди №1 від 15.02.2022 року до договору про надання правової допомоги № 14/02/2022 від 14.02.2022 вбачається, що загальна вартість робіт складає 46 800 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт № 2 від 29 березня 2023 року до додаткової угоди № 1 від 15.02.2022 до договору про надання правової допомоги № 14/02/2022 від 14.02.2022 вбачається, що загальна вартість робіт складає 38 4000 грн(т. 2 а.с. 9-12).

Отже, загальна кількість витрат на правову допомогу, які поніс позивач у цій справі складає 85 200,00 грн.

Надані на розгляд суду докази містять перелік наданих послуг, вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на кожну здійснену адвокатом дію.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищевказаних норм чинного процесуального законодавства, свідчить, про те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-Ц.

З матеріалів справи убачається, що відповідачами відповідного клопотання подано не було, тобто, ТОВ «Петрівський Квартал 2» та ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» не заперечували щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх не співмірності.

Ураховуючи вищенаведене, до стягнення судових витратпов`язаних з оплатою правової допомоги, згідно розміру задоволених позовних вимог (62,3%) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 підлягає сума 26539,80грн (46800+38400 = (85200:2) х 62,3%) та до стягнення з ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума 32376 грн (46800+38400 = (85200:2) х 76%).

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції помилково зменшив розмір судових витрат, поділивши понесені витрати порівну між сторонами, а не поклав їх пропорційно розміру задоволених позовних вимог до кожної із сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог стягнення пені та інфляційних втрат та 3 % річних у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на правову допомогу підлягає зміні, шляхом зміни розміру сум, стягнутих з кожного відповідача.

Що стосується витрат на правову допомогу, понесених позивачем при апеляційному перегляді справи, колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки, за результатами розгляду апеляційної скарги підлягає зміні лише мотивувальна частина судового рішення, а по суті вирішення позову - залишається без змін, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Виходячи з вищенаведеного, зміна судового рішення не дає права стороні на відшкодування витрат на правову допомогу.

Разом з тим, аналізуючи заявлену вимогу про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів відмічає і таке.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, Масеха Б.О. в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що загальний розмір витрат на правову допомогу складає 20 400 грн. До апеляційної скарги долучено копію акту виконаних робіт № 3 до додаткової угоди № 1 від 15.02.2022 року до договору про надання правової допомоги № 14/02/2022 від 14.02.2022 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Погодинна вартість роботи адвоката АО у межах додаткової угоди № 1 від 15.02.2022 року до договору про надання правової допомоги № 14.02.2022 становить 1200 грн за одну годину.

Згідно детального опису про надану правничу допомогу, адвокатом надані послуги з аналізу отриманого судового рішення по справі №369/5735/22, пошуку тотожних судових справ та пошук судової практики на предмет стягнення 3 % річних та індексу інфляції після настання кінцевого строку виконання зобов`язання ( 2 години - 2 400 грн), підготовки апеляційної скарги (понад 30 сторінок, 12 годин - 14 400 грн) та безпосереднє подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду ( 1 година - 1 200 грн.).

Окрім того, участь у судовому засіданні в Київському апеляційному суді зазначена у 2 години у сумі 2 400 грн.

Як убачається із матеріалів справи, судове засідання, що відбулося 13.09.2023 року тривало з 12:54 по 13:12, тобто, 18 хв. (130 грн) (а.с. 90-91)

20 вересня 2023 року адвокат Масеха Б.О. в інтересах ОСОБА_1 подав до суду заяву,про розгляд справи без його участі.

Отже, зазначений адвокатом в детальному розрахунку витрачений час на участь в судовому засіданні не відповідає критерію співмірності витрат, зважаючи на фактично проведений адвокатом час в судових засіданнях.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Підсумовуючи викладене, застосовуючи наведений правовий висновок у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) щодо реальності (дійсності та необхідності) витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що витрати на пошук тотожних справ та пошук судової практики не є тими витратами, які враховуються при розподілі судових витрат, понесених стороною, оскільки фактично охоплюються змістом наданої послуги із складання апеляційної скарги на позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Масехи Богдана Олеговича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року в частині стягнення пені та інфляційних втрат та 3 % річних змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Змінити розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 2» на користь ОСОБА_1 з 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн до 26539 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 80 коп.

Змінити розмір витрат на правову допомогу, який підлягає стягненню з Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» на користь ОСОБА_1 з 23 400 (двадцять три тисячі чотириста) грн. до 32 376 (тридцять дві тисячі триста сімдесят шість) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова