КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/620/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача Одеської міської ради Вишнивецької Анастасії Олегівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Одеської міської ради

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2022 року через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 через її представника - ОСОБА_2 до Одеської міської ради, в якій позивачка просить суд визнати за нею право власності на частину квартири розміром 20,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, представник позивачки посилається на те, що 14 травня 2020 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 згідно до договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пенчевим К.Л., реєстр. №1-421. У відповідності до п. 1 цього Договору, квартира складається в цілому з однієї житлової кімнати та приміщень загальною площею 36,7 кв.м, у тому числі житлової - 20,0 кв.м.

Представник вказує, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ» було проведено технічну інвентаризацію квартири, внаслідок чого було встановлено, що загальна площа квартири збільшилась, у зв`язку з чим слід вважати загальну площу квартири 57,1 кв.м., житлову площу - 19,8 кв.м., тобто, загальна площа квартири збільшилась на 20,4 кв.м.

Також, у цій довідці зазначено, що згідно «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року №582/5773 не є самочинним та не потребує введення об`єкта в експлуатацію.

У зв`язку з чим, 20.12.2021 року на підставі проведеної технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт та внесені відповідні відомості до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.12.2021 р., № ТІ01:4543-2550-8027-3710.

На підставі встановлених обставин, зміни про площу квартири були внесені до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, як стверджує представник, право власності ОСОБА_1 на збільшену площу квартири у розмірі 20,4 кв.м. оспорюється та не визнається Одеською міською радою, яка звернулася з позовом до Київського районного суду м. Одеси з вимогою про усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення, справа №947/37558/21.

Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з даним позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Салтан Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Салтан Л.В. від 07.10.2022 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

26.10.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Одеської міської ради, в якому останній просить суд відмовити у задоволені позову, з посиланням на те, що збільшення площі квартири АДРЕСА_2 , з 36,7 кв.м. до 57,1 кв.м., внаслідок проведених позивачем робіт з самочинного будівництва, внаслідок чого було самовільно зайнята земельна ділянка, без наявності відповідної на те дозвільної документації. У зв`язку з чим представник відповідача вважає, що реєстрація права власності за позивачем на квартиру з рахуванням площі вказаної спірної прибудови, є незаконною. Представник відповідача зазначає, що вказані обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні майном.

27.10.2022 року уповноваженою особою Одеської міської ради подано клопотання про витребування з Юридичного департаменту Одеської міської ради оригінали або належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи №101 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.10.2022 року задоволено в повному обсязі.

На виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси про витребування доказів, 22.11.2022 року на адресу суду надійшли матеріали реєстраційної справи №101.

07.02.2023 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

25.04.2023 року Керівником апарату Київського районного суду міста Одеси видано розпорядження №194 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, на підставі якого проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого справу розподілено судді Калініченко Л.В., що підтверджується протоколом від 25.04.2023 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.05.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження, призначено повторно проведення підготовчого провадження та призначено дату, час і місце його проведення.

01.11.2023 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 28.11.2023 року о 14 год. 30 хв.

До судового засідання призначеного на 28.11.2023 року з`явились:

- представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити;

- представник відповідача Одеської міської ради Вишнивецька А.О., яка заперечувала проти задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення.

Судом встановлено, що 14 травня 2020 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони як продавцями, та ОСОБА_1 , з другої сторони як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу від 14.05.2020 року, посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрований в реєстрі за №1-421, за умовами якого ОСОБА_1 придбала нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 .

На підставі зазначеного договору, державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л., як суб`єктом державної реєстрації прав, було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером №52224410 від 14.05.2020 року, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 , номер запису про право власності №36484942, відносно об`єкту нерухомого майна за реєстраційним номером №101.

Також судом встановлено, що 29.07.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ» (44374889) було проведено технічну інвентаризацію квартири АДРЕСА_2 , за наслідком чого встановлено, що загальна площа квартири становить 57,1 кв.м., житлова 19,8 кв.м., що підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 22.12.2021 року, № ТІ01:4543-2550-8027-3710.

У відповідності до наданої до позову довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ», останнім зафіксовано, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.2020 року за р.№1-421, під час технічної інвентаризації якої 22.12.2021 року було встановлено, що загальна площа квартири збільшилась, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року за №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями) не є самочинним та не потребує введення об`єкта в експлуатацію, тому слід вважати загальну площу квартири 57,1 кв.м., житлову площу 19,8 кв.м.

За наслідком чого, 23.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області з заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

На підставі чого, державним реєстратором Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козловим Ю.В., з урахуванням проведеної технічної інвентаризації, що оформлено технічним паспортом №ТІ01:4543-2550-8027-3710, виданого 22.12.2021 року ЄДЕССБ, та довідки ТОВ «АРХБУД ІНЖИНІРИНГ», винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року, на підставі якого до розділу щодо нерухомого майна за реєстраційним номером №101 внесено зміни та зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Також з поданої позивачем до позову копії ухвали Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2021 року по справі №947/37558/21 та наявної в матеріалах реєстраційної справи №101 копії ухвали Київського районного суду міста Одеси від 22.06.2022 року по справі №947/37558/21 вбачається, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває за вказаним номером цивільна справа за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва, в якій позивач просить суд зобов`язати відповідача звільнити за власний рахунок самовільно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_5 та самовільно встановлений металевий сітчатий паркан за вищевказаною адресою. Також з ухвали суду від 22.06.2022 року вбачається, що предметом справи №947/37558/21 є саме прибудова до квартири АДРЕСА_2 .

На підставі вищевикладеного, суд вважає встановленим факт, що з боку територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради не визнається право власності ОСОБА_1 на частину квартири АДРЕСА_2 , а саме в частині площі збільшення квартири розміром 20,4 кв.м., право власності на яку за ОСОБА_1 було зареєстровано та внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме до розділу щодо нерухомого майна за реєстраційним номером №101 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року.

Зазначені обставини щодо невизнання права власності за позивачкою на частину вказаної квартири також підтверджено стороною відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву та проголошеними в судовому засіданні під час розгляду справи.

Вказані обставини зумовили звернення позивачки до суду з даним позовом.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд вважає встановленим факт збільшення площі квартири АДРЕСА_2 , з 36,7 кв.м. до 57,1 кв.м., тобто на 20,4 кв.м.

Також є встановленим, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 , з урахуванням збільшеної площі на 20,4 кв.м., зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, за наслідком проведеної державної реєстрації за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , з урахуванням збільшеної площі на 20,4 кв.м., наразі є визнаним і підтвердженим факт набуття позивачем права власності на це майно.

Доказів на підтвердження того, що вищевказане рішення державного реєстратора Василівської сільської ради Болградського району Одеської області Козлова Ю.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №62622541 від 28.12.2021 року є скасованим та оспорювалось з боку відповідача, останнім в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано.

Також відповідачем не надано доказів, у тому числі на підтвердження ухвалення судового рішення за наслідком розгляду справи №947/37558/21, як на підставу тверджень про вчинення саме позивачем будівництва з вказаної прибудови, як об`єкту самочинного, так і доказів, що позивачка визначалась винною у вчиненні відповідних дій, як замовник цих дій, або відносно позивача виносився припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, що також не встановлено у доказах поданих відповідачем до відзиву на позовну заяву.

За наслідком вищевикладеного, заперечення сторони відповідача проти позову є необґрунтованими та не доведеними.

Поряд з цим, враховуючи, що право ОСОБА_1 на частину квартири, площею 20,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не визнається з боку Одеської міської ради, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності на це майно.

Крім того, судом враховується, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд вважає позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, підлягаючим до задоволення.

Керуючись ст.ст. 1-18, 76-82, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_6 ) до Одеської міської ради (місцезнаходження: 65023, м. Одеса, пл. Думська, 1) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину квартири, площею 20,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови

Повний текст рішення суду складено 29.11.2023.

Головуючий Калініченко Л. В.