Справа № 344/3500/16-ц
Провадження № 2/344/268/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженею відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав з договорами забезпечення. В п.3.1. цього Договору зазначено, що в зв`язку з передачею Кредитного портфелю за Договором відступлення Цедент, в порядку та на умовах визначених цим Договором, передає Цесіонарію Права, що передаються, та зобов`язується передати Цесіонарію Договори забезпечення, а Цесіонарій приймає та набуває Права, що передаються, та зобов`язується прийняти Договори забезпечення. Права за Договорами забезпечення переходять до Цесіонарія виключно в силу положень українського законодавства. Разом із тим, 17 грудня 2012 року, між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір про відступлення прав вимоги. Відповідно до п. 2.2. внаслідок передачі (відступлення) Кредитного портфеля за цим Договором, новий Кредитор набуває усіх Прав вимоги первісного Кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, включно з правом вимагати від Позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом на звернення стягнення за зобов`язаннями Позичальників на заставне майно, та іншими Правами Вимоги за Кредитними договорами забезпечення. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 25.10.2007 № 531 позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

25.10.2007 ПАТ «АК ПІБ», та ОСОБА_1 , уклали Договір про іпотечний кредит 531. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Боржнику (за Кредитним договором - Позичальникові) кредит у сумі 130 000 грн., а відповідач 1 зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк (кредитор) свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу 1 кредит у сумі 130 000,00 (сто тридцять тисяч) грн. Також 25.10.2007 року, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між Кредитором та Відповідачем 1 укладено Іпотечний договір, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 869-Д, відповідно до якого Відповідач 1 передала в іпотеку Кредитору нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру на четвертому поверсі загальною площею 56,11 кв.м., житловою 40,02 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмету іпотеки 155 000,00 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) гривень. У порушення умов Договору, Відповідач 1, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого було прийнято рішення звернути стягнення на заставне майно. В квартирі зареєстровані та проживають відповідачі, які добровільно не виселяються з квартири, а їх подальше проживання в ньому унеможливлює реалізацію нерухомого майна на виконання рішення суду. Враховуючи, що квартира була придбана саме за кошти отримані в кредит, тому виселення відповідачів повинно відбутись без надання їм іншого житла.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.02.2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору- задоволено. Виселено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи (, р/р НОМЕР_1 , місцезнаходження: 04655, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки 21) - по 689 гривень судового збору з кожного (а.с.250-252, т.1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.02.2021 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.02.2020 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору скасовано (а.с.33-34, т.2).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав додаткові пояснення по справі, в яких просив розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Калинюк Р. Щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити.

Інші відповідачі по справі в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили.

Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без їх участі.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

25 жовтня 2007 року між ПАТ «АК ПІБ» (правонаступник ТзОВ Кредитні ініціативи) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №531 про надання кредиту на суму 130 000,00 грн. для придбання нерухомого майна квартири, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5-8).

З метою забезпечення виконання зобовязань за договором іпотечного кредиту №531 між ПАТ «АК ПІБ» (правонаступник ТзОВ Кредитні ініціативи) та ОСОБА_1 25.10.2007 року було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 869-Д, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Кредитору нерухоме майно, а саме: трьохкімнатну квартиру на четвертому поверсі загальною площею 56,11 кв.м., житловою 40,02 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-19).

10.12.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено (а.с.27-28).

12.09.2014 року ВДВС Івано-Франківського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом першої інстанції 03.07.2014 року (а.с.29).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 року скасовано заочне рішення від 10.12.2013 року у справі за позовом ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки (а.с.166).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 09.11.2016 закінчено виконавче провадження (а.с.167).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2019, ухваленим в цивільній справі № 344/13307/16-ц за позовом ТзОВ "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги задоволено повністю та звернуто стягнення на заставлене згідно Іпотечного Договору за реєстровим № 531 від 25.10.2007 майно, а саме на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 56,11 м.кв., що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. Вирішено витання судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 25.03.2019.

Відтак, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо виселення відповідачів без надання іншого житла з квартири, який є предметом іпотеки і на який звернуто стягнення в погашення заборгованості на підставі рішення суду.

Спірні правовідносини регулюються нормами Житлового Кодексу УРСР та нормами Закону України «Про іпотеку».

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

За змістом статті 47 Конституції України ніхто неможе бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Як встановлено вище, на підставі рішення суду від 25.02.2019 у справі № 344/13307/16-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 .

Разом з тим, у квартирі АДРЕСА_4 , також зареєстровані відповідачі у справі ОСОБА_1 , 1974 р.н..; ОСОБА_2 , 1969 р.н. та проживають малолітні діти ОСОБА_3 , 2005 р.н. ОСОБА_4 , 2010 р.н., що підвтерджується довідкою про реєстрацію та склад сім`ї від 04.12.2015 року №02-02/4764, дата реєстрації 11.08.2010 року (а.с.26).

Частинами другою та третьою статті 40 Закону України «Про іпотеку» визначено порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

06.01.2016 за вих. №1498-34 на адресу відповідачів направлена вимога про добровільне виселення всіма мешканцями житлове приміщення квартиру, яка є предметом іпотеки, проте вимога про добровільне виселення в добровільному порядку не виконана (а.с.31-35).

Позивач, покликаючись на положення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку та положення ч. 1, 2, 4 ст. 109 Житлового кодексу УРСР просить виселити відповідачів з будинку без надання іншого житла, оскільки така квартира була придбана за рахунок кредиту банку, повернення якого було забезпечене іпотекою цього жилого приміщення і на який судовим рішенням звернено стягнення.

Поряд з цим позивач вказує, що таке виселення не порушує прав неповнолітніх дітей, так як на час укладення договору іпотеки діти не були зареєстровані в будинку та не мали жодних прав на таке нерухоме майно, а їх вселення відбулось без згоди Іпотекодержателя.

Оцінюючи такі аргументи позивача на підтвердження заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15, 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 61-44514св15.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що спірна квартира, загальною вартістю 155 000,00 грн., була придбана частково за особисті кошти відповідачки (25 000 грн.) і частково за кошти отриманого кредиту (130 000,00 грн.).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають.

Походження різниці вартості майна не має значення для того, щоб встановити факт придбання спірної квартири не повністю за кредитні кошти.

Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення в цілому, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Такий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2021 р. у справі № 310/2950/18.

Позивач вказує на те, що відповідачі не погоджуються добровільно виселитися з квартири.

Разом з тим, позивачем жодним доказом не доведено, що квартира, з якої останній просить виселити відповідачів, та яка була передана в іпотеку банку відповідачем ОСОБА_1 , була придбана саме за кредитні кошти, що були надані банком позичальнику для купівлі цієї квартири, адже в даному випадку виселення з квартири можливе або у разі якщо квартиру придбано за кредитні кошти, або у разі якщо квартиру придбано не за кредитні кошти, виселення з неї можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення.

Як уже зазначалося, квартира АДРЕСА_3 , з якої ТОВ Кредитні ініціативи просить виселити відповідачів та їх неповнолітніх дітей, була предметом іпотеки, але придбана вона була не тільки за рахунок кредиту, але і за власні спільні кошти відповідачів.

Таким чином, виселення відповідачів з іпотечного майна можливе лише з одночасним наданням іншого постійного жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 334, 346, 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР, Законами України «Про іпотеку» суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законний представник якого - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , законний представник якої - ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про примусове виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, стягнення 1 378,00 грн. витрат по оплаті судового збору- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 23.02.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.