Справа № 484/2588/22
Провадження №22-ц/812/1472/23
У Х В А Л А

28 грудня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Темнікової В.І.,

суддів: Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану його представником адвокатом Сікорською І.С., на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № 17950-03/2021 від 23 березня 2021 року в розмірі 40000 грн, яка складається з наступного: 10000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 30000 грн - заборгованість за відсотками; заборгованість за кредитним договором № /687596 від 25 травня 2021 року в розмірі 15900 грн, яка складається з наступного : 4000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 11900 грн - сума заборгованості за відсотками та судовий збір в розмірі 2481 грн, а всього 58381 грн.

Повний текст рішення складено 03 жовтня 2022 року.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 16 грудня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника направив до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій також міститься клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку представник зазначив, що оскаржуване рішення суду ОСОБА_1 не вручалось ні в день його проголошення, ні в день складання повного тексту. Представник апелянта ознайомилась з матеріалами справи в електронному вигляді лише 08 грудня 2023 року.

Для можливості вирішення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у відповідності до п. 1 ч.2 ст. 358 ЦПК України ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року витребувано з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області цивільну справу № 484/2588/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху до надходження до апеляційного суду матеріалів цивільних справ у паперовому вигляді.

26 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла цивільна справа №484/2588/22.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Однак, згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

- подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

- пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Первомайського міськрайнного суду Миколаївської області від 26 серпня 2022 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 26 вересня 2022 року на 09:00 год. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. (а.с. 48).

Згідно супровідного листа від 26.08.2022р. копія ухвали про відкриття провадження у справі разом копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано відповідачу для ознайомлення та надання до суду відзиву на позовну заяву (а.с. 49).

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу разом з додатками 03 вересня 2023 року (а.с. 52).

Рішення по вказаній справі Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області ухвалено 26 вересня 2022 року за відсутності сторін.

Супровідним листом Первомайського міськрайнного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2022 року копію рішення суду направлено ОСОБА_1 на ту ж саму адресу, проте поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 67).

Вказане свідчить, що ОСОБА_1 був належним чином залучений до участі у справі та повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, але протягом тривалого часу, не цікавився провадженням у його справі та не вживав заходів щоб дізнатися про стан розгляду, хоча мав таку можливість, зокрема міг дізнаватися про ухвалене рішення у справі з Єдиного державного реєстру судових рішень, на якому воно було оприлюднено з 04 жовтня 2022 року чи шляхом звернення до суду.

Не містить клопотання про поновлення строку також посилань на обставини непереборної сили, які зумовили пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду понад 1 рік.

Наведене свідчить, що відповідач більше року не вживав заходи щодо реалізації своїх процесуальних прав, а звернувся з апеляційною скаргою лише 16 грудня 2023 року.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Погномарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (заява N 3236/03).

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/39 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» судом встановлено, що існує установча судова практика щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Строк, що передбачений законом на подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, принципу остаточності рішення.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 757/9844/16-ц (касаційне провадження № 61-16497св18).

Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи наведене, наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року, у зв`язку з тим, що особа, яка її подала була залучена до участі у справі, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, а також у зв`язку зі спливом річного строку з часу винесення оскаржуваного рішення та не наданням доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Керуючись ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий В.І. Темнікова

Судді : Т.В. Крамаренко

Н.О. Тищук