ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5575/23 Справа № 192/645/23 Суддя у 1-й інстанції - Тітова О.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що аліменти можуть стягуватись не лише в позовному провадженні, а й у спрощеному порядку наказного провадження, що суттєво спрощує розгляд цієї категорії справ та скорочує строки вирішення спорів. Вказувала, що як у мирний час, так і особливо у нинішніх реаліях, діти потребують особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту їх прав та законних інтересів. Зазначала, що жодних обмежень щодо стягнення аліментів з військовослужбовців не встановлено, а тому військовослужбовці сплачують аліменти на загальних засадах та з усіх видів грошового забезпечення, крім такого, яке не має постійного характеру (а.с.16-20).

15 червня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Мулько А.В. надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін. Вказував, що оскільки на розгляді в Солонянському районному суді Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа між тими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, суд правомірно, обґрунтовано та законно, керуючись імперативними приписами ЦПК України відмовив у видачі судового наказу (а.с.37-38).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у видачі судового наказу підлягає розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні Солонянського районного суду знаходиться зупинена провадженням цивільна справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки предметом судового розгляду є стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , різниця між справами лише у видах провадження та в розмірі аліментів, які ОСОБА_1 просить стягувати з ОСОБА_2 , та керувався п.4 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 160, 161 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

На підставі вищевикладеного, встановивши, що в провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 192/1235/22 щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони відповідають обставинам справи і здійснені з застосуванням норми процесуального права, які підлягали застосуванню.

Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року провадження у цивільній справі №192/1235/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Зазначена ухвала суду не оскаржена в апеляційному порядку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд враховує посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що дитина потребує особливої уваги та турботи, додаткових гарантій захисту її прав та законних інтересів, а на батьків покладається обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 1 5 ст. 150 СК України, якими визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Разом із тим, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу, з огляду на встановлення судом першої інстанції підстав, якими видача судового наказу імперативно заборонена і альтернативної процесуальної поведінки суду на власний розсуд не передбачає.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення прав малолітньої дитини, яка має право на утримання від батька, не є самі по собі підставою для видачі судового наказу у разі наявності відповідних процесуальних заборон та обмежень, в даному випадку передбачених п. 4 ч. 1 ст. 165, п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, та відхиляються апеляційним судом.

При цьому апеляційний суд враховує, що заявник як законний представник неповнолітньої дитини, самостійно розпорядилась наданими їй законом правами та спочатку звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, а не за судовим наказом, таким чином реалізувавши право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які за результатами розгляду справи в разі доведення вимог будуть нараховані їй із моменту подання позову.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду і переоцінки доказів, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відтак, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта