Справа № 154/1590/22 Головуючий у 1 інстанції: Кусік І. В.
Провадження № 22-ц/802/65/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Здрилюк О. І.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що з 29 липня 2007 року із відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 серпня 2019 року. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано три транспортних засоби, а саме: у серпні 2012 року легковий автомобіль OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 299 285 гривень; у грудні 2018 року легковий автомобіль AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 134 600 гривень які зареєстровані за відповідачем; у січні 2019 року легковий автомобіль марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю 175 450 гривень, який зареєстрований за нею.

Крім того, позивач вказувала, що після розірвання шлюбу, без погодження з нею, відповідач ОСОБА_3 відчужив два автомобілі, які були зареєстровані на нього, а саме ОСОБА_5 та AUDI невідомим їй особам, а виручені грошові кошти використав на власні потреби. Автомобіль марки BMW й надалі знаходиться в користуванні відповідача і добровільно їй його повернути останній не бажає.

Оскільки, на час звернення з позовом до суду, вони з відповідачем не дійшли згоди щодо розподілу вказаного рухомого майна, то позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд: провести поділ спільного з відповідачем майна подружжя; виділити відповідачу ОСОБА_3 зі спільного майна подружжя та визначити за ним право власності на легковий автомобіль марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні подружжя, яка складається з 1/2 частки легкових автомобілів марки OPEL моделі MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки AUDI моделі A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , і становить 304 667 грн 30 коп.; стягнути з вiдповiдача судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи у суді.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено виділити відповідачу ОСОБА_3 із спільного майна подружжя та визнати за ним право власності на легковий автомобiль марки BMW моделi 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному сумісному майні подружжя, яка складається з 1/2 частки легкового автомобіля OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_5 (бувший державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ), 1/2 частки легкового автомобіля AUDI A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та 1/2 частки легкового автомобіля марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , і становить 159756 гривень 57 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1597 грн 57 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 листопада 2022 року стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10800 грн витрат на правничу допомогу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваної на свою користь суми компенсації за частку у спільному майні подружжя незаконним і необґрунтованим, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила його в цій частині змінити та визначити інший розмір суми грошової компенсації, що підлягає стягненню на її користь, відповідно до висновку судової автотоварозначої експертизи, яку просить провести.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволенні клопотання про проведення судової автотоварозначої експертизи, щодо визначення вартості автомобілів, тим самим допустив порушення норм процесуального права, що призвело до заниження вартості спільного майна подружжя під час його поділу.

Вважаючи рішення та додаткове рішення суду першої інстанції такими, що ухвалені судом першої інстанції з порушенням норм матеріального і процесуального права, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що вказані рішення ухвалені судом без урахування і належної правової оцінки встановлених обставин справи, просила їх скасувати та прийняте нове рішення, яким у задоволенні позову та стягненні на користь позивача судових витрат відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , вважаючи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 необґрунтованою просила її відхилити.

До початку судового засідання від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надійшло в черговий раз письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні. Надання переваги участі в судовому засіданні по іншій справі це право адвоката, однак колегія суддів не визнає таку причину неявки поважною, а відтак у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовляє.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, предмет спору, складність справи, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також те, що представник відповідача адвокат Машевська Л. А. просить відкласти розгляд справи в третє, колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи без її участі.

Таким чином колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а апеляційні скарги представника відповідача на основне та додаткове рішення підлягають відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі, два з яких без згоди позивача були відчужені відповідачем, а третій знаходиться у користуванні останнього, є неподільними речами та являються спільною сумісною власністю бувшого подружжя - сторін спору, і за таких обставин вимоги позивача ОСОБА_1 , щодо виплати їй грошової компенсації 1/2 частки їх вартості відповідачем ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Такий висновок суду першої інстанції є цілком обґрунтований та відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Разом з тим погодитись з твердженням суду щодо належності, допустимості, достовірності і достатності, наявних в матеріалах справи доказів, на підставі яких ним було визначено вартість спірного майна та розмір грошової компенсації 1/2 частки цього майна, яка підлягає стягненню на користь позивача, не можна.

Встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2007 року по 23 серпня 2019 року, який було розірвано рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 серпня 2019 року, що набрало законної сили 24 вересня 2019 року.

За час шлюбу сторонами було придбано автомобілі: BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 з 31 січня 2019 року; марки AUDI моделі A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки OPEL моделі MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно право власності на які було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 19 грудня 2008 року та 31 серпня 2012 року.

Ринкова вартість аналогічних автомобілів на час проведення дослідження згідно висновку експерта від 14 серпня 2023 року у судовій автотоварознавчій експертизі, проведеній на підставі ухвали Волинського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, становить: на автомобіль марки BMW моделі 320D, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , - 201240 грн; на автомобіль марки AUDI моделі A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - 215389 грн; на автомобіль марки OPEL моделі MOVANO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - 209538 грн.

Крім того з наявних в матеріалах справи письмових доказів відповідей ТЕЦ МВС № 0744 від 02 квітня 2022 року, Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області від 30 березня 2022 року встановлено, що автомобілі: марки AUDI моделі A6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , марки OPEL моделі MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відчужені відповідачем з подальшою перереєстрацією на нових власників відповідно 12 грудня 2019 року і 04 січня 2020 року, а автомобіль марки BMW моделі 320D, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходиться у користуванні ОСОБА_3 .

Згідно ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності,якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

Аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За таких обставин, один із подружжя може вимагати від іншого 1/2 частину вартості майна, яке відчужене в період зареєстрованого між ними шлюбу в тому випадку, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як роз`яснено у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У постанові від 03 жовтня 2018 року, викладеній Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, у справі № 127/7029/15-ц, зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не було досягнуто згоди щодо вартості зазначених вище автомобілів і не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів дійсної вартості цих транспортних засобів на час розгляду справи, а у задоволенні клопотання позивача про проведення відповідної судової автотоварознавчої експертизи судом безпідставно було відмовлено.

Відтак, ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу та отримано висновок експерта про ринкову вартість спірних автомобілів на час розгляду справи.

З матеріалів справи слідує, що позивач просила суд стягнути на свою користь грошову компенсацію її частки у спільному сумісному майні подружжя у розмірі 304 667 грн 30 коп., однак згідно висновку судової експертизи загальна вартість спірного майна подружжя, а саме автомобілів складає (209538+215389+221240)= 646 167 грн, а отже вартість 1/2 їх частки становить 323 083 грн 50 коп., що є більшою суми заявленої у позові. У матеріалах справи відсутня заява позивача про збільшення позовних вимог тому, враховуючи принцип диспозитивності, колегія суддів вважає, що до стягнення компенсації вартості 1/2 частки спірних автомобілів на користь позивача підлягає 304 667 грн 30 коп.

Крім того, враховуючи наведене, на думку колегії суддів, доводи з приводу незаконності і необґрунтованості оскаржуваного рішення та додаткового рішення, наведені в апеляційних скаргах представником відповідача, не ґрунтуються на законі, не стверджені доказами і являються власним тлумаченням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно з положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суду першої інстанції під час визначення розміру компенсації вартості 1/2 частки спірних автомобілів, яка підлягає стягненню на користь позивача, зіславшись на висновок спеціаліста-оцінювача наданий відповідачем, безпідставно відмовив останній у проведенні автотоварознавчої експертизи щодо транспортних засобів з метою визначення їх вартості на час розгляду справи, а отже зробив помилковий висновок щодо вартості спірного майна в цілому, то на думку колегії суддів, це є підставою для задоволення апеляційної скарги позивача та зміни рішення у цій частині.

Згідно ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги позивача, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 7616 грн 70 коп. судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги у цій справі.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року та додаткове рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03 листопада 2022 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року задовольнити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 жовтня 2022 року в частині розміру грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя та стягнути судових витрат по сплаті судового збору змінити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй частку у спільному сумісному майні подружжя, яка складається з 1/2 частки легкового автомобіля OPEL MOVANO, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 (попередній державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ), легкового автомобіля AUDI А6, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , легкового автомобіля марки BMW моделі 320D, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , і становить 304667 (триста чотири тисячі шістсот шістдесят сім) грн 50 коп.

В решті рішення та додаткове рішення залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7616 (сім тисяч шістсот шістнадцять) грн 70 коп. сплачений судовий збір.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді