КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №752/6920/2020
номер провадження №22-ц/824/2146/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Мазура Ю.Ю.,

у цивільній справі №752/6920/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2020 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 за результатами розгляду якого, просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 50010368 від 28 серпня 2013 року у розмірі 79 349 грн. 91 коп., яка складається з: 2 862 грн. 68 коп. - 3 % річних у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів; 7 242 грн. 08 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням сплати періодичних платежів; 441 грн. 63 коп. - 3 % річних у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу; 1 117 грн. 25 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу; 19 175 грн. 53 коп. - 3 % річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту; 48 510 грн. 72 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту, за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року, та витрати на правничу допомогу у сумі 7 800 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 28 серпня 2013 між сторонами укладено кредитний договір № 50010368 за яким, позивач надав відповідачу кредит у сумі 117 712 грн. 33 коп., що еквівалентно 14 475,20 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 28 серпня 2018 року, для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Polo Sedan, 2013 року виробництва. З метою забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, того ж дня між сторонами укладено договір застави № 50010368. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року у справі № 752/18483/15-ц позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про звернення стягнення на предмет застави задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобліті» за кредитним договором № 50010368 від 28 серпня 2013 року у розмірі 280 755 грн. 49 коп., з яких: 36 647 грн. 69 коп. - сума простроченої заборгованості зі сплати чергових платежів за кредитом та відшкодуванню страхових внесків; 276 грн. 32 коп. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та відшкодування страхових платежів; 328 грн. 93 коп. - сума інфляційних втрат за час прострочення кредиту; 921 грн. 07 коп. - сума пені за прострочення виконання зобов`язань зі сплати чергових платежів за кредитом та відшкодування страхових внесків; 212 673 грн. - сума заборгованості з дострокового повернення кредиту; 634 грн. 52 грн. - сума заборгованості по процентам; 192 грн. 85 коп. - сума 3 % річних за час прострочення виконання зобов`язань; 23 542 грн. 47 коп. - штраф за порушення терміну повернення кредиту; 4 895 грн. 47 коп. - штраф за направлені вимоги про сплату заборгованості, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу його з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною предмета застави в сумі 147 140 грн. 40 коп. Вказана заборгованість визначена судом станом на 27 жовтня 2015 року. Позовна заява у справі 752/18483/15-ц була складена 27 жовтня 2015 року, а тому, в межах розгляду вказаної справи, питання щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період з 27 жовтня 2015 року по 26 березня 2020 року не розглядалося. Враховуючи наведене, вважав, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року (з урахуванням ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року) позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50010368 від 28 серпня 2013 року у розмірі 79 349,91 грн., яка складається з наступного: 2 862 грн. 68 коп. - 3% річних у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за кредитом за період з 26 березня 2017 по 26 березня 2020 року; 7 242 грн. 08 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за кредитом за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року; 441 грн. 63 коп. - 3% річних у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року; 1 117 грн. 25 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року; 19 175 грн. 53 коп. - 3% річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року; 48 510 грн. 72 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрати на правничу допомогу у розмірі 7 800 грн. та судовий збір у сумі 2 102 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на невірне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув уваги на зміну строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 1050 ЦК України) та дострокове стягнення заборгованості по усіх її складових ще у жовтні 2015 року, так як було пред`явлено позов про звернення стягнення на предмет застави (справа № 752/18483/15-ц). Вказуючи, що не погоджується із розрахунком 3 % річних, оскільки його здійснено із сум, до яких окрім заборгованості за тілом додаткового кредиту, були включені і проценти, на нарахування яких, позивач не мав права.

29 червня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від скаржника надійшли додаткові пояснення у яких останній, зокрема, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом, про застосування якої, останній не мав заяви під час розгляду справи судом першої інстанції, просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

16 вересня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін. Зазначаючи, що в межах даної справи позивачем заявлено виключно 3% річних та інфляційні втрати, і не заявлено до стягнення проценти на підставі ст.ст. 1048, 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

На час розгляду справи до суду апеляційної інстанції сторонами в справі не було надано заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 28 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50010368, згідно умов якого, товариство надало відповідачу кредит у розмірі 117 712 грн. 33 коп., еквівалент суми кредиту в іноземній валюті - 14 475,20 доларів США (а.с. 39).

Додатковою угодою до вказаного договору укладеною сторонами 28 серпня 2013 року, визначено, що кредит надається за умови повернення кредиту позичальником у повному обсязі, у терміни встановлені графіком погашення кредиту (а.с. 40), який було погоджено сторонами того ж дня (а.с. 41-42).

З метою забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 50010368, 29 серпня 2013 року між сторонами укладено договір застави № 50010368 , предметом якого є автомобіль Volkswagen, кузов № НОМЕР_1 (а.с. 53-60).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 листопада 2016 року у справі № 752/18483/15-ц позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. В рахунок часткового погашення боргу перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 28 серпня 2013 року № 50010368, розмір якого станом на 27 жовтня 2015 року становить 306 675 грн. 49 коп., звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля з публічних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». У задоволенні решти позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання договору застави недійсним - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 10-19).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50010368 від 28 серпня 2013 року в розмірі 280 755 грн. 49 коп., яка складається з: 36 647 грн. 69 коп. - суми простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та відшкодуванню страхових внесків; 276 грн. 32 коп. - суми 3% річних за час прострочення за кредитом та відшкодування страхових платежів; 328 грн. 93 коп. - суми інфляційних втрат за час прострочення кредиту; 921 грн. 07 коп. - сума пені за прострочення виконання зобов`язань по сплаті чергових платежів за кредитом та відшкодування страхових внесків; 212 673 грн. - суми заборгованості з дострокового повернення кредиту; 634 грн. 52 коп. - суми заборгованості по процентам; 192 грн. 85 коп. - суми 3% річних за час прострочення виконання зобов`язань; 23 542 грн. 47 коп. - штрафу за порушення терміну повернення кредиту; 4895 грн. 47 коп. - штрафу за направлені вимоги про сплату заборгованості, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1598 куб.см., державний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів (а.с. 20-31).

Постановою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року, рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2017 року залишено без змін (а.с. 32-38).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 50010368 від 28 серпня 2013 року, загальна сума 3% річних та інфляційних втрат становить 79 349 грн. 91 коп., яка складається з наступного: 2 862 грн. 68 коп. - 3% річних у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за кредитом; 7 242 грн. 08 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за; 441 грн. 63 коп. - 3% річних у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу; 1 117 грн. 25 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу; 19 175 грн. 53 коп. - 3% річних у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту; 48 510 грн. 72 коп. - інфляційні втрати у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту (а.с. 08-09).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14 10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення. Право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, з ухваленням судового рішення по справі 752/18483/15-цпро звернення стягнення на предмет застави, зобов`язання позичальника сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Доказів на підтвердження того, що з дня набрання законної сили відповідачем було виконано рішення по справі №752/18483/15-ц, матеріали справи не містять. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача 3 % річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, що обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а саме, з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року.

Встановивши, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати передбачені ст. 625 ЦК України за період з 26 березня 2017 року по 26 березня 2020 року, що передував трьом рокам подачі даного позову.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 50010368 від 28 серпня 2013 року, загальна сума 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, становить 79 349 грн. 91 коп.

Вказаний розрахунок відповідачем належними доказами не спростовано. Власний розрахунок на його спростовування не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання скаржника на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув уваги на зміну строку виконання зобов`язання (ч. 2 ст. 1050 ЦК України) та дострокове стягнення заборгованості по усіх її складових ще у жовтні 2015 року, так як було пред`явлено позов про звернення стягнення на предмет застави (справа № 752/18483/15-ц), є безпідставним, оскільки позовні вимоги позивачем заявлено щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, право на нарахування яких, позивач має до моменту до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Посилання скаржника на те, що розрахунок 3 % річних здійснено із сум, до яких окрім заборгованості за тілом додаткового кредиту, були включені і проценти, на нарахування яких, позивач не мав права, є помилковим, оскільки як вбачається з розрахунку наданого позивачем, ним було здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на кошти, що є заборгованістю: у зв`язку з прострочення сплати періодичних платежів за кредитом; у зв`язку з простроченням відшкодування страхового платежу; у зв`язку з простроченням дострокового повернення кредиту.

Посилання скаржника на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, є помилковим, оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року у справі № 922/4099/17.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді :