ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року

м. Черкаси

Справа № 695/1756/22
Провадження № 22-ц/821/227/23
Категорія: 304080000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Сіренка Ю.В., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представник позивачів: адвокат Ільків Микола Миколайович

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»

представник відповідача: адвокат Пилипець Антон Юрійович

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвоката Пилипець Антона Юрійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

12 липня 2022 року ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування.

В обгрунтування заявленого позову вказують, що 04 червня 2021 року в с. Ліхоліти Чорнобаївсього району Черкаської області водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

За фактом ДТП було внесено відомості до ЄРДР за № 0000712 за попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 , пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з полісом № АР741774 від 04 червня 2021 року.

Позивачі вказують, що їх представник надіслав на юридичну адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному законодавством із заявою про виплату страхового відшкодування.

11 січня 2022 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відмовлено у виплаті заявленої суми страхового відшкодування, посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія транспортного засобу марки ВАЗ 2107 складу кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за відсутністю його вини.

На думку позивачів, страховиком помилково застосовано принцип вини та деліктне зобов`язання водія перед потерпілими як підставу для звільнення від цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20 жовтня 2022 року, позивачі просили постановити судове рішення, яким стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь:

- ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , страхове відшкодування у сумі 231 200 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 30341 грн 04 коп, три відсотки річних у сумі 5 472 грн 79 коп, інфляційні втрати у сумі 50 411 грн 16 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн 00 коп;

- ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1889 грн 75 коп, три відсотки річних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 грн 80 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000 грн 00 коп;

- ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1889 грн 75 коп, три вiдсотки рiчних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 грн 80 коп та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у сумі 231 200 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 30 341 грн 04 коп, три відсотки річних у сумі 5 472 грн 79 коп, інфляційні втрати у сумі 50 411 грн 16 коп.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1 889 грн 75 коп, три відсотки річних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 грн 80 коп.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у сумі 14 400 грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 1 889 грн 75 коп, три вiдсотки рiчних у сумі 340 грн 87 коп, інфляційні втрати у сумі 3 139 грн 80 коп.

Стягнуто з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір у сумі 3 569 грн 66 коп.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, то в даному випадку, зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачам, як дружині та дітям загиблого шкода підлягає відшкодуванню, і такий обов`язок покладається на страховика. Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 29 грудня 2022 року, представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»- адвокат Пилипець А.Ю., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову -відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи та не врахував, що у даній справі підлягає застосуванню ст. 1188 ЦК України, а не ст. 1187 ЦК України, так як має місце взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки.

Скаржник стверджує, що велосипед, на якому рухався ОСОБА_6 є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки згідно відомостей постанови про закриття кримінального провадження встановлено, що на такому велосипеді був встановлений бензиновий двигун і потерпілий рухався не внаслідок мускульної сили людини, а за допомогою двигуна.

Особа, що подала апеляційну скаргу вважає, що у страховика може виникнути обов`язок у виплаті суми страхового відшкодування, якщо шкода завдана іншій особі виключно з вини страхувальника. Оскільки у водія автомобіля ОСОБА_5 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається, що свідчить про відсутність його вини у скоєному ДТП, тому підстави для виплати страхового відшкодування відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 18 січня 2023 року, представник позивачів - адвокат Ільків М.М., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року - залишити без змін.

Представник, зокрема, зазначає, що велосипед «Україна» у даній ДТП не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому зіткнення автомобіля з велосипедом не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки. Відтак, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , рухаючись в с. Ліхоліти Чорнобаївсього району Черкаської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 . Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці події.

Факт смерті ОСОБА_6 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області 08 червня 2021 року (том 1, а.с. 17).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 202 від 07 червня 2021 року, виданого на ім`я померлого ОСОБА_6 , причиною смерті зазначено сполучену травму голови, тулубу, тазу та кінцівок, отриманих в результаті зіткнення з легковим автомобілем (том 1, а.с. 26-27).

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом №АР741774 у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (том 1, а.с. 18).

Постановою слідчого Головного управління Національної поліції в Черкаської області про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000712 від 05 червня 2021 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (том 1, а.с. 52-53).

Згідно з свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 , виданого повторно Чорнобаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб 10.06.1995, про що здійснено відповідний актовий запис № 2. Після державної реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (том 1, а.с. 29).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 17.01.1996, виданого виконкомом Новоукраїнської сільської Ради народних депутатів Чорнобаївського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , батьками зазначено - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (том 1 , а.с. 39).

Згідно з свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 03.04.2015, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 , батьками зазначено - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 40)

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 від 15.03.2007, виданого Іркліївською сільською радою, Чорнобаївського району, Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_2 , батьками зазначено - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (том 1, а.с. 15).

Згідно з довідкою №1378 від 16.08.2021, виданою виконавчим комітетом Іркліївської сільської ради, Золотоніського району, Черкаської області, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним були зареєстровані: дружина - ОСОБА_1 , 1976 року народження, дочки - ОСОБА_3 , 1997 року народження, ОСОБА_2 , 2007 року народження та син - ОСОБА_4 , 1996 року народження (том 1, а.с. 16).

18 серпня 2021 року представник ОСОБА_11 по довіреності ОСОБА_12 , звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату ОСОБА_1 , як дружині потерпілого, страхового відшкодування, загальна сума вимоги за моральну шкоду заподіяну смертю ОСОБА_6 складає 18 000 грн, та для доньки потерпілого - ОСОБА_2 (законним представником якої є ОСОБА_1 ) моральної шкоди в сумі 18 000 грн, та витрат на утримання в сумі 216 000 грн. (том 1, а.с. 11).

11 січня 2022 року листом № 233 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомило представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про те, що згідно з матеріалами страхової справи у діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_5 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП 04.06.2021 не вбачається, крім того, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000712 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія забезпеченого транспортного засобу, ОСОБА_5 , ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тому ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» не визнає майнові вимоги заявників, відтак, відсутні законні підстави для здійснення таких виплат (том 1, а.с. 54).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»- адвоката Пилипець А.Ю. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).

Судом першої інстанції встановлено, що 04 червня 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , рухаючись в с. Ліхоліти Чорнобаївсього району Черкаської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , при цьому, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень останній загинув на місці події.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно з полісом №АР741774 у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

На виконання вищевказаних вимог Закону, позивачі 18 серпня 2021 року направили до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 04 червня 2021 року із доданими документами, що підтверджують факт настання страхового випадку та заяви про виплату страхового відшкодування.

Втім, відповідач не виконав покладений на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок по страховому випадку та прийняв рішення про невиплату позивачам страхового відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що вину водія автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 у скоєному ДТП не встановлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»- адвокат Пилипець А.Ю. наголошує, що постановою про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000712 від 05 червня 2021 року закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

З даної постанови слідує, що у діях водія ОСОБА_5 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що свідчить про відсутність його вини у вчиненні ДТП, яке відбулось 04 червня 2021 року. Водночас, даною постановою встановлено, що велосипедист ОСОБА_6 допустив порушення Правил дорожнього руху України.

Крім того скаржник стверджує, що велосипед, на якому рухався ОСОБА_6 є джерелом підвищеної небезпеки, оскільки згідно відомостей постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що на такому велосипеді був встановлений бензиновий двигун і потерпілий рухався не внаслідок мускульної сили людини, а за допомогою двигуна. Тому в даній справі підлягає застосуванню ст. 1188 ЦК України, а не ст. 1187 ЦК України, так як має місце взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки.

Разом з тим, наведені відповідачем доводи апеляційний суд вважає помилковими та такими, що не грунтуються на вимогах законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні. До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо).

Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт. Термін охоплює всі види механічних транспортних засобів, включаючи трамваї і тролейбуси, а також трактори і самохідні машини.

Велосипед - транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому.

Відповідно до вимогст.29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Слід зазначити, що згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року ОСОБА_6 керував велосипедом типу «Україна» зі встановленим бензиновим двигуном без реєстраційних номерних знаків. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про огляд даного велосипеда, чи наявні документи з технічними даними вказаного засобу, який має зовнішній вигляд велосипеда, відсутня інформація про те, чи взагалі даний транспортний засіб працював як мопед шляхом запуску двигуна як взагалі так і на момент скоєння ДТП.

Під час судового розгляду не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_6 рухався велосипедом типу «Україна» із заведеним двигуном, а не шляхом крутіння педалей.

Наведені обставини не дають змоги суду розцінити дії ОСОБА_6 як особи, яка здійснює діяльність, пов`язану із експлуатацією джерела підвищеної небезпеки.

У зв`язку з чим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 здійснював діяльність, яка є джерелом підвищеної небезпеки, а саме керував велосипедом типу «Україна» зі встановленим бензиновим двигуном без реєстраційних номерних знаків, тому суду потрібно було застосовувати норму статті 1188 ЦК України, яка регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, оскільки велосипед у ситуації, яка виникла у цій справі, не вважається джерелом підвищеної небезпеки, так як не було здобуто жодного доказу, що він керував транспортним засобом з ввімкненим двигуном, а не шляхом крутіння педалей.

При цьому, апеляційний суд констатує, що саме по собі встановлення на велосипеді механічного або електричного двигуна не переводить його в категорію механічних транспортних засобів та не свідчить про те, що особа, яка керує таким велосипедом здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, на переконання колегії суддів, зіткнення автомобіля з велосипедом у цій конкретній ситуації не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки, а відтак, відсутні підстави для застосування ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, який неодноразово було підтверджено Верховним Судом, зокрема у справі №184/1461/20-ц (провадження 61-14226св21).

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З викладеного слідує, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього з реабілітуючих підстав не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів та встановлених обставин справи, вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_6 , який помер внаслідок ДТП, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Враховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ДТП, яка сталася 04 червня 2021 року за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої загинув чоловік та батько позивачів - ОСОБА_6 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування судового рішення немає, а тому апеляційну скаргу представника ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвоката Пилипець А.Ю. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвоката Пилипець Антона Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє у своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко

/повний текст постанови суду виготовлений 17 лютого 2023 року/