Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2/229/980/2023

Справа № 219/5704/21

24 липня 2023 року Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

представника відповідача Барабан В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дружківка Донецької області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, згідно якого просив стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю посадових осіб Бахмутського РВ ГУ Національної поліції в Донецькій області, суму в розмірі 100 000 грн. В ході розгляду справи від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої він просить стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб Бахмутського РВ ГУ НП в Донецькій області, суму в розмірі 1 000 000 (один мільйон) грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 22.07.2015 року згідно його заяви про кримінальне правопорушення були внесені дані до ЄРДР № 0002244 за ч.2 ст.342 КК України. В даному кримінальному провадженні він був визнаний потерпілим. На даний час кримінальне провадження триває, що вказує на порушення розумних строків досудового розслідування. Зазначив, що за час досудового розслідування слідчим 7 разів виносилися постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутності складу кримінального правопорушення. Всі ці постанови були скасовані: 6 разів ухвалами слідчих суддів Артемівського міськрайонного суду на підставі скарг позивача, 1 раз - постановою прокурора Бахмутської окружної прокуратури Донецької області. В ухвалах слідчих суддів, як і в постанові прокурора, було зазначено, що постанови про закриття кримінального провадження були незаконні, необґрунтовані та порушували норми КПК України. Вказує, що 27.11.2020 року він звертався до слідчого судді Артемівського міськрайонного суду із вимогою встановити строк у 60 діб для проведення уповноваженою особою слідчого відділення Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області процесуальних дій, необхідних та достатніх для закінчення досудового розслідування. 13.01.2021 року його скарга була задоволена. 13.03.2021 року старший слідчий Бахмутського РВ Заболотна К.І. винесла постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Ця постанова була скасована постановою прокурора Бахмутської окружної прокуратури Донецької області, в якій він зазначив, що слідчим не надано оцінку показам свідка ОСОБА_2 від 09.03.2021 року, а також вилученим в ході тимчасового доступу диску та документам. У зв`язку зі скасуванням постанови слідчим не була виконана вимога слідчого судді, так як у строк 60 діб не були проведені процесуальні дії, необхідні для закінчення досудового розслідування. Зазначає, що тривале проведення досудового розслідування порушує його право як потерпілого на ефективних засіб правового захисту (ст. 13 Конвенції з прав людини), право на швидке розслідування та право на те, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, так як це основне завдання кримінального провадження. Відмічає, що строк притягнення до відповідальності за ч.2 ст.342 КК України вже закінчився, що вказує на бездіяльність посадових осіб. Бездіяльність посадових осіб при розслідуванні кримінального правопорушення привела до того, що позивач відчуває страждання, які виражаються в занепокоєнні, стресі і розчаруванні, його турбує відчуття несправедливості. Все це приводить до того, що коли він думає про цю справу, в нього часто з`являються головні болі, він не може спокійно спати, часто сильно б`ється серце. Відчуває як все це негативно впливає на його здоров`я та спричиняє йому моральну шкоду, що змусило його звернутись до суду з цим позовом. 16.07.2021 року відносно нього ухвалений вирок, згідно якого він був визнаний винним за ч.2 ст.365 КК України та йому було призначене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік. Одним із епізодів, за який йому призначили покарання, є епізод, що стався 25.05.2015 року з ОСОБА_2 . Однак апеляційним судом цей вирок був скасований та він визнаний невинуватим.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2021 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2021 року провадження у цивільній справі було зупинене до набрання вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2021 року у справі № 219/5809/15-к законної сили.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 вересня 2021 року ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області про зупинення провадження у справі було скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі відновлене.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, залучено Державну казначейську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 квітня 2023 року закрите підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області Барабан В.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. 29 червня 2021 року від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області Барабан В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник зазначає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. 13.01.2021 ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду було задоволено скаргу позивача із вимогою встановити строк у 60 діб для закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню. 13.03.2021 старшим слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому вважає, що жодного порушення з боку посадових осіб Бахмутського РВ ГУНП в Донецькій області немає. Ухвалу слідчого судді було виконано у повному обсязі та у встановлений строк. Але постанова слідчого була скасована постановою прокурора Бахмутської окружної прокуратури Донецької області. Оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України та не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи. Вказує, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї зі складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. На думку відповідача визначальним у вирішенні спору є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд і може встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлюються судом (суддею). Вказує, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. В ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. В свою чергу суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої та, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення шкоди. Вказує, що докази про душевні страждання, психологічне напруження, розчарування відсутні у матеріалах справи, а визначена позивачем сума моральної шкоди не обґрунтована.

12 листопада 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої він зазначив, що в рішеннях слідчих суддів, які задовольняли його скарги і скасовували постанови слідчого про закриття кримінального провадження, зазначено, що вони були винесені у невідповідності до вимог кримінального процесуального законодавства, без належної оцінки зібраних доказів та без проведення повного, неупередженого та ефективного розслідування у кримінальному провадженні. Слідчі судді в своїх ухвалах та прокурор у постанові вже вказали, що дії слідчих при винесенні постанов про закриття кримінального провадження були незаконні та необґрунтовані, що суперечить доводу відповідача що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб. До того ж, так як в ухвалах слідчих суддів та постанові прокурора зазначено, що слідчим не було надано належної оцінки зібраним доказам, то це вказує ще і на навмисну бездіяльність слідчих, які після того, як було вказано на недоліки, все одно не виконували зазначені недоліки. Звертає увагу на те, що в матеріалах досудового розслідування є всі докази, які вказують на елементи складу злочину та вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, і слідчий повинен надати оцінку зібраним доказам та винести підозру ОСОБА_3 . Крім того зазначає, що за епізодом, якій відбувся 25.05.2015 року з потерпілою ОСОБА_2 , він був визнаний винним за ч.2 ст.365 УК Україна, а так як доказавши, що ОСОБА_2 під час подій 25.05.2015 р. скоїла кримінальне правопорушення за ч.2 ст.342 КК України, то це був би вагомий аргумент на його виправдання, що і є причинно-наслідковим зв`язком між бездіяльністю посадових осіб у проведенні досудового розслідування та спричиненням позивачу моральної шкоди. Моральну шкоду йому також наносить те, що епізод з ОСОБА_2 викликав великий резонанс, зокрема, в мережі інтернет, де його зневажливо принижують та ображають. Тож, довівши, що ОСОБА_2 скоїла злочин, не виконавши його законні вимоги, він зможе довести, що діяв згідно закону і це спростує ті ганебні вислови, які ображають його честь та гідність.

29 листопада 2021 року від представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області Барабан В.В. до суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив та заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких представник зазначила, що вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що кримінальні провадження (відносно позивача та за заявою позивача) відкриті за різними фактами та з різною кваліфікацією. Вказує, що 22 травня 2015 року приблизно о 13.00 годині начальником ОДАІ з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району Чаловським К.В. при виїзді з автостоянки поблизу магазину «АТБ» по вулиці Ювілейна м. Артемівськ Донецької області був зупинений автомобіль марки «Таврія» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 у зв`язку з порушенням нею п. 8.4 (в), дорожнього знаку 3.34 ПДР. Під час проведення досудового розслідування по цьому факту вживались усі заходи, спрямовані на встановлення істини, було проведено ряд необхідних оперативно-розшукових заходів та слідчих дій з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин події, з метою правильної кваліфікації події, збору доказів причетності та вини осіб, на яких вказував потерпілий ОСОБА_1 . Зазначає, що позивач постійно брав активну участь під час розгляду кримінального провадження. Тому твердження позивача про те, що останній збільшив свої позивні вимоги у зв`язку з тим, що стосовно нього винесено вирок у справі № 219/5809/15-к, так як він вважає, що бездіяльність в прийнятті законного рішення у кримінальному провадженні не дає йому змоги доказати законність дій, спростовуються, адже позивач по кримінальному провадженню неодноразово звертався до слідчого судді Артемівського міськрайонного суду. На думку відповідача відсутній будь-який причинний зв`язок між бездіяльністю посадових осіб у проведенні досудового розслідування та спричинення позивачу моральної шкоди. Позивач вважає, що велику моральну шкоду наносять коментарі в мережі інтернет, але відповідач зауважує на тому, що дії позивача є такими, що підривають авторитет і довіру до поліції, як органу державної влади, який і закликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, що є неприпустимим. Вважає, що коментарі, на які посилається позивач, не є доказом моральної шкоди, а лише констатацією приниження органу державної влади. У зв`язку з наведеним просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача - Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої зазначив, що Бахмутський районний відділ поліції ГУНП в Донецькій області не є уповноваженою особою приймати участь у судових засіданнях за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, а відповідачем, який може приймати участь по даній категорії справ, є - Головне управління Національної поліції в Донецькій області.

Представник третьої особи - Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 22.07.2015 року згідно заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення були внесені дані до ЄРДР №0002244 за ч.2 ст.342 КК України, в якому його було визнано потерпілим.

Згідно довідки по кримінальному провадженню № 0002244, розпочатому 22 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, наданою 15.09.2021 року старшим слідчим СВ Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області Заболотною К.І., встановлено наступне.

22 травня 2015 року приблизно о 13.00 годині начальником ОДАІ з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району Чаловським К.В. при виїзді з автостоянки поблизу магазину «АТБ» по вулиці Ювілейна міста Артемівськ Донецької області був зупинений автомобіль марки «Таврія» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з порушенням останньою пункту 8.4 (в), дорожнього знаку 3.34 ПДР, а саме - зупинки зазначеного автомобіля в невстановленому місці. Після цього ОСОБА_2 було запропоновано пред`явити документи для складання адміністративного протоколу, але остання показала документи через скло двері, що стало неможливим для складання адміністративного протоколу. Після чого ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що вона затримана, на що остання зачинила двері та скло в автомобілі, чим спричинила опір співробітнику правоохоронного органу ( ОСОБА_1 ) та активно протидіяла затриманню.

Під час досудового розслідування були проведені наступні заходи: допитано ОСОБА_1 за обставинами вказаного факту, відомості за яким було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та кваліфіковано за ч. 2 ст. 342 КК України; проведено огляд місця події за участі ОСОБА_1 , в ході якого останнім було продемонстроване місце вчинення злочину; допитано ОСОБА_2 , на яку безпосередньо вказує ОСОБА_1 як на особу, що вчинила опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків. До матеріалів кримінального провадження було долучено диск, який ОСОБА_1 надав разом із заявою про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, було проведено огляд вказаного диску, на якому містяться записи з місця, де відбувалась подія між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Вказаний диск за матеріалами кримінального провадження було визнано речовим доказом. Після вивчення матеріалів кримінального провадження та наданні правової оцінки зібраним доказам, слідчим було прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 , який оскаржив вказану постанову. Досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002244 від 22 липня 2015 року було відновлене: допитано ОСОБА_2 , яка детально описала обставини події, власну вину у вчиненому заперечувала, оскільки аргументувала власне сприйняття ситуації, чим і керувалась під час події. ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області по кримінальному провадженню, слідчим суддею у задоволенні його скарги було відмовлено. ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про відвід слідчого Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження, слідчим суддею у задоволенні його заяви було відмовлено. В якості свідка було допитано осіб, які перебували на місці, де відбувались події між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , додатково допитано ОСОБА_1 . Після вивчення матеріалів кримінального провадження та наданні правової оцінки зібраним доказам, слідчим було прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Останній звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії слідчого з приводу винесення постанови про закриття кримінального провадження слідчим Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 задовольнив, скасував постанову про закриття кримінального провадження № 0002244 від 22.07.2015 року. По кримінальному провадженню ОСОБА_1 було визнано потерпілим, додатково допитано в новому статусі. Від потерпілого було прийнято заяву про бажання приймати участь у кожній слідчій дії, яка буде проводитися в рамках кримінального провадження №0002244 від 22.07.2015, до матеріалів кримінального провадження долучені копії документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 на посаді працівника правоохоронного органу на час подій, та рішення суду про закриття відносно ОСОБА_2 провадження у справі про адміністративне правопорушення по ст. 185 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Після вивчення матеріалів кримінального провадження та додатково отриманої інформації та доказів слідчим було прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Останній звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на дії слідчого з приводу винесення постанови про закриття кримінального провадження слідчим Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 задовільнив, скасував постанову про закриття кримінального провадження 002244 від 22.07.2015 року. Надалі після вивчення матеріалів кримінального провадження та додатково отриманої інформації та доказів слідчим було прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 , який оскаржив вказану постанову. Слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 задовільнив, скасував постанову про закриття кримінального провадження №0002244 від 22.07.2015 року. Було змінено групу прокурорів, які здійснювали нагляд за проведенням досудового розслідування. В черговий раз було прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0002244 від 22.07.2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 , який оскаржив вказану постанову. Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 було задоволено, постанову про закриття кримінального провадження № 0002244 від 22.07.2015 року було скасовано. ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність слідчого, просив встановити строк уповноваженій особі Бахмутського ВП ГУНП для закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню. Слідчий суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області скаргу ОСОБА_1 задовільнив, встановив строк у 60 діб для проведення необхідних та достатніх процесуальних дій для закінчення досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002244 від 22.07.2015 року. Слідчим додатково було допитано потерпілого ОСОБА_1 , в якості свідка допитано ОСОБА_2 . У Артемівському міськрайонному суді Донецької області на підставі ухвали суду про дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів було вилучено аудіо та відеофайли на диску із судового засідання при розгляді адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_2 за ст. 185 КУпАП, які були оглянуті в ході проведення огляду предмету (диску), вилучений ДВД-диск визнано речовим доказом. Після вивчення матеріалів кримінального провадження та додатково отриманої інформації та доказів слідчим було прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України, про що було повідомлено ОСОБА_1 . Рішенням прокурора Бахмутської окружної прокуратури постанову про закриття кримінального провадження № 0002244 від 22.07.2015 року було скасовано. На даний час досудове розслідування за кримінальним провадженням триває (а.с.163-166).

Згідно довідки начальника Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області Приступина Д. від 20.12.2021 року № 20088/401/01-21 досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002244 за ч.2 ст. 342 КК України, триває (т.1 а.с.168).

Згідно довідки заступника начальника Бахмутського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області Лящука А. від 09.05.2023 року № 3940/401/02-2023 повідомлено, що в провадженні СВ Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002244 від 22.07.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України. Досудове розслідування триває (т.2 а.с.2).

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.07.2021 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 365 КК України (перевищення службових повноважень працівником правоохоронного органу), та йому було призначене покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік (а.с.39-46).

Вказаним вироком встановлено, що 25.05.2015 р. в період часу з 13 год. 08 хв. по 13 год. 29 хв. ОСОБА_1 , будучи в наряді дорожньо-патрульної служби ВДАІ м. Артемівськ, перебуваючи на стоянці поруч з магазином «АТБ», який розташований за адресою: м. Артемівськ, вул. Ювілейна, 43, зупинив автомобіль «Таврія» під керуванням ОСОБА_2 та почав вимагати від останньої вийти з автомобіля і передати йому документ, що посвідчує її особу. ОСОБА_2 через бокове скло автомобіля пред`явила ОСОБА_1 свій паспорт та відмовилась передавати його в руки. Після чого, ОСОБА_1 , діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, за відсутності будь-яких законних підстав, повідомив ОСОБА_2 про її затримання та повторно висловив вимогу про передачу йому паспорту для перевірки його справжності. Отримавши від ОСОБА_2 повторну відмову в передачі документів, ОСОБА_1 в присутності інспектора ДАІ Сінкевича В.А. підійшов до автомобіля з боку переднього пасажирського сидіння та рукояткою табельного пістолету «Макарова», який тримав в правій руці, вибив бокове скло правої двері вказаного автомобіля. Внаслідок насильницьких дій ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді подряпин на лівому колінному суглобі, на правій гомілці, на 2-му пальці правої руки і на правому передпліччі та завдано матеріальної шкоди на загальну суму 313,62 грн. Відкривши праві пасажирські двері автомобіля, яким керувала ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повторно наказав останній вийти з нього. Після того, як ОСОБА_2 вийшла з автомобіля, ОСОБА_1 діючи умисно, явно виходячи за межі наданих йому прав і повноважень, за відсутності відповідної ухвали суду чи письмової згоди ОСОБА_2 , без складання відповідного протоколу та залучення понятих провів огляд її автомобіля, а потім без достатніх на те підстав доставив ОСОБА_2 до Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області за адресою: м. Артемівськ, вул. Петровського, 149.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21.12.2021 року вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 липня 2021 року відносно ОСОБА_1 було скасовано, кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (а.с.176-180).

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, швидкість розслідування та незалежність слідства.

Статтею 28 КПК України визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Судом встановлено, що на момент ухвалення судового рішення за цим позовом досудове слідство органом поліції проводиться майже 8 років, що не відповідає вимогам закону про розумний строк досудового розслідування.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Частиною 6 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173 та 1174 цього Кодексу).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

У частині 1 статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до абз. 1 та 2 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно абз. 2 п. 5 зазначеної Постанови № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 9 Постанови № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При встановленні факту моральної шкоди суд керується критеріями загальнолюдських цінностей, на чому неодноразово наголошував у власних рішеннях ЄСПЛ.

Зокрема в п. 74 рішення «Ігнаткіна проти України», констатуючи порушення права заявника на справедливий суд, ЄСПЛ наголосив про необхідність недопущення національними органами невиправданих затримок тривалості провадження - "розумність" тривалості провадження має оцінюватися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, та також важливість предмета спору для заявника (рішення ЄСПЛ від 25.03.1999 у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27.06.1997 у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Аналогічні висновки ЄСПЛ наводив в п. 95 рішення у справі "Таран проти України", окремо наголосивши, що, розглянувши всі надані йому матеріали справи, Суд вважає, що Уряд не навів жодного факту чи аргументу, здатного переконати його, що така тривалість провадження за обставин цієї справи була обґрунтованою. Зважаючи на власну судову практику з цього питання, Суд вважає, що в цій справі тривалість провадження була надмірною і не відповідає вимозі "розумного строку". Отже, було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 522/22008/15-ц (провадження № 61-3462св18) зазначено, що, як свідчить тлумачення ст.ст. 23, 1174 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19 (провадження № 61-18673св19), від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17 (провадження № 61-3288св19), від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17 (провадження № К/9901/17533/18).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, зокрема, обґрунтовував свої вимоги неефективністю та надмірною тривалістю здійснення кримінального провадження, в якому він є потерпілим.

Натомість представник відповідача заперечувала проти позову та вказувала, що оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174 ЦК України та не є підставою для відшкодування моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи.

Водночас суд зазначає, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, суду та неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд враховує, що у цій справі правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (майже вісім років на час ухвалення рішення за цим позовом) досудового розслідування кримінального провадження.

За встановлених обставин неодноразового закриття кримінального провадження, надмірної тривалості кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, очевидним є факт заподіяння позивачу немайнової шкоди.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI) моральна шкода, з огляду на її природу, не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування, з урахуванням практики ЄСПЛ, повинно носити ефективний характер.

В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач вказує про те, що він був фактично позбавлений права на реалізацію своїх прав, винні особи не несуть встановленої законом відповідальності, а невинні особи не можуть довести свою непричетність до вчинення злочину. Через неправомірні дії працівників правоохоронних органів позивачу довелось звертатися безліч разів до слідчих суддів задля скасування незаконних постанов слідчих про закриття кримінального провадження, оскарження бездіяльності слідчих та невиконання ними своїх обов`язків щодо належного розслідування.

Вказане призвело до того, що у позивача був порушений нормальний ритм життя, постійні звернення зі скаргами до суду для того, щоб спонукати до ефективного та належного розслідування, постійні стреси, переживання вплинули на здоров`я позивача. Таким чином, позивачу були завдані моральні страждання, що змінили його нормальний життєвий ритм.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням характеру й глибини заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості здійснення кримінального провадження, в якому позивач є потерпілим, а також засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За приписами статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно частин першої та третьої статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20) зроблено висновок про те, що філії та представництва, які не є юридичними особам, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору.

З урахуванням цивільно-правового статусу філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 07 липня 2021 року у справі № 712/13066/18 (провадження № 61-14548св19), від 10 листопада 2021 року у справі № 552/2889/20 (провадження № 61-2238св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 607/4090/21 (провадження № 61-15138св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 213/4206/19 (провадження № 61-9221св21), від 18 травня 2022 року у справі № 552/3667/19 (провадження № 61-16667св21).

Указане свідчить про сталість судової практики при вирішенні питання процесуального статусу філії чи представництва у справі.

А тому, виходячи з викладеного, відділ поліції Головного управління Національної поліції області не є юридичною особою, а входить до структури Головного управління Національної поліції в області та не може бути відповідачем у справі.

Бахмутський районний відділ поліції ГУНП в Донецькій області є територіальним підрозділом ГУНП в Донецькій області та не має статусу юридичної особи. Тож, Бахмутський районний відділ поліції ГУНП в Донецькій області не може бути належним відповідачем по цій справі.

Відповідач Бахмутський районний відділ поліції не є юридичною особою, він не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, а отже вимоги, заявлені до відділу поліції, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а провадження за позовом в цій частині за положенням п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає закриттю.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач вказав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, про що надав посвідчення серії НОМЕР_2 , видане ГУ МВС України в Дніпропетровській області 26.03.2015 року.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Пільги щодо сплати судового збору визначено в частині першій статті 5 Закону № 3674-VI.

При подачі цього позову позивач зазначає про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

При цьому суд зазначає про наступне.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом № 3551-XII.

За змістом статті 22 Закону № 3551-XII особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначила, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Предметом спору у цій справі є стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, отже вказаний спір не пов`язаний із порушенням прав позивача на соціальний захист саме як учасника бойових дій.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 19.10.2020 у справі № 240/934/20.

Разом із тим, відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

А тому позивач звільнений від сплати судового збору саме на підставі цього пункту Закону.

Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, за принципом пропорційного розподілу судових витрат до задоволених позовних вимог, з відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 255, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 23, 1173, 1174 ЦК України, суд,

ухвалив:

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, в частині вимог до Бахмутського районного відділу поліції ГУНП в Донецькій області закрити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, третя особа - Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя - О.М. Лапченко