ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Цвик А.К.,

позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів у загальному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому, у редакції позовної заяви від 02.03.2023 року просила суд визначити, що частки співвласників на земельну ділянку площею 0,0773 га з кадастровим номером :001:003:0666 за адресою: АДРЕСА_1 є наступними: частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 4/6 частки, части ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 1/6 частки; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Свої вимоги позивач, у редакції позовної заяви від 02.03.2023 року, обґрунтовує тим, що батьку позивача ОСОБА_4 за життя належав житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,0773 га з кадастровим номером :001:003:0666. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача та відповідача помер. 03.09.2010 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач, відповідач та мати позивача набули право власності по 1/3 кожна спадкового майна ОСОБА_4 , яким є 1/2 частка вказаного житлового будинку. Тому, після смерті батька сторін, ОСОБА_3 набула право власності на 4/6 частки житлового будинку (1/2 частка належала їй як дружині), а позивач та відповідач як доньки - по 1/6 частки. У подальшому, була зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку без визначення часток. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, зокрема через не зазначення частки земельної ділянки кожного співвласника, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявилася, направила до сду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність. Зазначила в заяві, що з позовними вимогами згодна.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України).

Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А.від 14.12.2022року відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву зі збільшеними позовнми вимогами від 02.03.2023 року

Протокольною ухвалою суду від 29.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти.

ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.08.1966 року (а.с. 15).

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 17.12.1954, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , 17.12.1954 уклала шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 17-19).

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 28.03.1985, після укладенню шлюбу з ОСОБА_7 , позивач змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.09.2010 року, спадкоємцями майна ОСОБА_4 , 1922 року народження, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_3 та його дочки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 - по 1/3 частки кожна.

Спадщина, на яку у вказаних частках видано вказане свідоцтво, складається із 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , належного померлому ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Фастівською державною нотаріальної конторою Київської області 17 березня 1959 року, зареєстрованого в реєстрі за №817, зареєстрованого Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації 18 жовтня 1963 року в реєстрову книгу 7 під №1173, реєстраційний №30718385.

Таким чином, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 належала 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Фастівською державною нотаріальної конторою Київської області 17 березня 1959 року, а шлюб з ОСОБА_3 було зареєстровано 1954 року.

На час набуття власності ОСОБА_4 на вказаний будинок діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (в редакції 1926 року).

Статтею 125 Кодексу законів про сім`ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР (в редакції 1926 року, чинній на час набуття подружжям у власність спірного майна) майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з дружин.

Тому, 1/2 частина будинку станом на час його набуття у власність ОСОБА_4 належала ОСОБА_3 як дружині.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , як дружина, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як доньки, набули право власності по 1/6 частки житлового будинку, а загальний розмір часток, що належав ОСОБА_3 становив 4/6 частки.

Як вбачається із свідоцтва про право власності від 26.03.2015 року, власниками земельної ділянки площею 0,0773 га з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У вказаному свідоцтві не зазначено частки кожного співвласника (а.с. 24).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Борова Фастівського району Київської області (а.с. 16).

18.08.2022 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Михальчук Л.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна матері ОСОБА_3 (а.с. 27).

Постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Михальчук Л.В. від 18.08.2022 №88/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , оскільки відсутні докази підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_9 зі спадкодавцем ОСОБА_3 та не виділені частки у правовстановлюючих документах на земельну ділянку (а.с. 29-30).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2022 року у справі №752/7925/22, яке набрало законної сили 01.11.2022 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в смт. Борова Фастівського району Київської області, є матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 20-23).

На час смерті набуття у власність земельної ділянки діяв ЦК України 2004 року з подальшими змінами.

За умовами ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За умовами ст.41 Конституції України та ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За умовами ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Як передбачено ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За положеннями ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду (ст. 87 ЗК України).

За умовами ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, серед іншого, співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У даній справі позивачем ставиться питання визначення розміру частки усіх співвласників земельної ділянки, що необхідно для оформлення спадкових прав.

Оскільки ОСОБА_3 належить право власності на 4/6 частки житлового будинку, а ОСОБА_11 та ОСОБА_5 - по 1/6 частки, їм належать відповідні частки у справі спільної власності на земельну ділянку, на якій розміщено належний їм житловий будинок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Враховуючи наведені обставини, суд прийшов до висновку про можливість визначення часток співвласників на земельну ділянку та припинити право спільної сумісної власності, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 211, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 321, 355-358, 370, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 86, 87, 89 ЗК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, - задовольнити.

Визначити, що частки співвласників у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є наступними.

Частка ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 4/6 частки земельної ділянки з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Частка ОСОБА_1 становить 1/6 частки земельної ділянки з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Частка ОСОБА_2 становить 1/6 частки земельної ділянки з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :001:003:0666, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 10.07.2023 року