ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 614/812/21 Номер провадження 22-ц/814/1123/23Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гуцул Марини Сергіївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Борівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 47 353 грн 89 коп. за кредитним договором №б/н від 15.05.2019 року, а також судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.05.2019 у розмірі 47 353,89 грн. та судовий збір в сумі 2 270.00 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Гуцул М.С., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору не дав належної оцінки доказам, невірно застосував норми матеріального права, залишив поза увагою відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та відповідальність за несвоєчасне погашення кредиту, не перевірив розрахунок заборгованості і дані, що містить виписка по особовому рахунку, з якої вбачається, що відповідач фактично передав Банку кошти, які перевищують суму отриманих коштів.

Також зазначає, що в березні 2021 року ОСОБА_1 двічі звертався з письмовою заявою до АТ КБ «ПриватБанк» про припинення надання йому банківських послуг та здійснення розрахунку для остаточного погашення кредитної заборгованості за тілом кредиту, при цьому надавав копії документів про підтвердження проходження ним служби в зоні АТО у період з 04.05.2019 по теперішній час та статус учасника бойових дій, але відповідь так і не отримав.

Звертав увагу, що у анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 15.05.2019, у графі соціальний статус зазначено інформацію про проходження ОСОБА_1 військової служби у ДО ВЧ НОМЕР_1 , тобто позивач був обізнаний про те, що відповідач є військовослужбовцем.

Правом подачі відзиву відповідач не скористався.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15.05.2019 ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої просив відкрити рахунок і надати банківські послуги (а.с.11).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» у межах дії кредитного договору від 15.05.2019 ОСОБА_1 видані такі кредитні картки (а.с.10):

№ НОМЕР_2 , дата видачі 15.05.2019 року, строк дії до 03/23;

№ НОМЕР_3 , дата видачі 30.09.2019 року, строк дії до 03/23.

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПриватБанк», загальна сума заборгованості станом на 19.10.2021 становить 47 353 грн 89 коп., з яких:

37 250,61 грн заборгованість за тілом кредиту,

10 103,28 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, якими позивач обґрунтовував заявлені вимоги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:

«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Справа розглянута судом першої інстанції за відсутності представників сторін.

При цьому відповідачем надано відзив до суду першої інстанції, в якому він заперечував існування заборгованості за кредитним договором, а також факт обізнаності з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Отже, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, при вирішенні цього спору необхідно виходити з того, що Банком суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові. Тобто відсутні докази про те, що сторони у належний спосіб визначили умови нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами.

Долучена до справи копія паспорта споживчого кредита (а.с.12-15) не може бути прийнята до уваги як доказ узгодження між сторонами усіх істотних умов договору кредита, зокрема у частині нарахування і сплати відсотків, з огляду на те, що у самому паспорті зазначено, що наведена у ньому інформація є актуальною до 15 жовтня 2019 року, тоді як заборгованість обрахована за станом на 19 жовтня 2021 року.

Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20) викладений правовий висновок про те, що «Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

Перевіряючи обгрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.61-62), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, у довідках про зміну кредитного ліміту, учасниками справи не заперечується.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку (а.с.61-62), апеляційний суд встановив, що за період з 15.05.2019 по 01.10.2021 ОСОБА_1 використано 50 391 грн 08 коп. кредитних коштів і повернуто на картковий рахунок 42 295 грн 16 коп.

Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів 50 391 грн 08 коп., і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування коштами у розмірі 42 295 грн 16 коп, слід визначити заборгованість за тілом кредита у сумі 8 095 грн 92 коп.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Зважаючи на встановлене, рішення Борівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року підлягає скасуванню з відповідача на користь банка підлягає до стягнення 8 095 грн 92 коп. заборгованості за тілом кредита, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк», подаючи позовну заяву до суду, сплатив 2 270 грн судового збору (а.с.1).

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 17,10%.

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідача 2 270 : 100 х 17,10 % = 388,17 грн судових витрат, тобто з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» 388,17 грн. судового збору.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 сплачено 3 405 грн (а.с.150)

Апеляційну скаргу задоволено на 82,90%.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» 3 405 : 100 х 82,90 % = 2 822,75 грн судових витрат, тобто з АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 2 822,75 грн судового збору.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 388,17 грн, а з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 822,75 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 822,75 - 388,17 = 1 363,96 грн, а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати АТ КБ «ПриватБанк» частину судового збору.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гуцул Марини Сергіївни, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 17 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) 8 095 грн 92 коп. заборгованості за кредитним

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , проживає: АДРЕСА_1 ) 1 363 грн 96 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 03 липня 2023 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов