ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/3786/23
Номер провадження 22-ц/818/1812/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкова О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року в складі судді Курганникової О.А., у справі № 641/3786/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору припиненим,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору припиненим.

Позов мотивовано тим, що Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та його батько ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та додаткову угоду до кредитного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, які визначали права та обов`язки кожної сторони.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року (справа № 641/6655/13-ц) стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 386 233 грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 1820 грн. 00 коп. Внесені зміни до п. 4.2 Кредитного договору № 7633/03/08 -НВ від 18.09.2008 року, в частині зміни терміну повного погашення заборгованості за кредитами, а саме: цифри на літери "10 вересня 2027 року", змінено на цифри і літери "06 жовтня 2011 року". Внесені зміни до п.п. а) п. 3 Додаткового договору № 1 до Кредитного договору № 7633/03/08 -НВ від 18.09.2008 року, в частині зміни терміну повного повернення кредиту отриманого за додатковим договором № 1, а саме: цифри на літери "10 вересня 2027 року", змінити на цифри і літери " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач та третя особа (його матір) звернулися до державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Після звернення до нотаріуса, йому стало відомо, що до нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка зареєстрована в Журналі реєстрації вхідних документів за номером № 384/02-14 та долучена до спадкової справи № 22/2015 ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на вказані обставин, ОСОБА_1 зазначив, що ніколи не брав грошових коштів у відповідачів та взагалі йому не було відомо раніше про наявність даної заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Крім того, він не отримував письмової вимоги від банку про усунення порушень начебто за кредитним договором. Тому просив визнати кредитний договір № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та додатковий договір до кредитного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року припиненим з 13 січня 2015 року відповідно до вимог ст.ст. 607, 608 ЦК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 передано до Київського районного суду м. Харкова за територіальною підсудністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що місцезнаходження відповідача ТОВ Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» зареєстровано за адресою: м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1, корп. 45, оф. 21, отже цивільну справу належить передати на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Не погоджуючись з ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив справу направити до Комінтернівського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду про передачу справи за підсудністю Київського районного суду м. Харкова, а справу направити для продовження розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Він посилається на помилковість висновків суду, з огляду на приписи ст.ст. 28, 30 ЦПК України та неврахування судом першої інстанції факту перебування інших справ на розгляді в Комінтернівському районному суді м. Харкова, предметом яких є оспорюваний в даній справі кредитний договір № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та додатковий договір до кредитного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, Іпотечний договір № 7633/03/11/08-1-ПВ від 18 вересня 2008 року. Вважає, що справи була неправомірно прийнята Київським районним судом м. Харкова до свого провадження.

Відзивів на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшло.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка входить до переліку ухвал суду зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу до Київського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються загальні правила підсудності, позов має бути пред`явлений за місцем реєстрації відповідача у відповідності до вимог ч. 2 статті 27 ЦПК України.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом відповідно до частини 2 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що в червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання кредитного договору припиненим.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем цей позов пред`явлено до Комінтернівського районного суду м. Харкова (а.с.1-49).

Позов мотивовано тим, що Відкрите акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та його батько ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та додаткову угоду до кредитного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, які визначали права та обов`язки кожної сторони.

З копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року (справа № 641/6655/13-ц) вбачається, що з ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 386 233 грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 1820 грн. 00 коп. У відповідності до ст. 651 ЦК України судовим рішенням внесені зміни до п. 4.2 Кредитного договору № 7633/03/08 -НВ від 18.09.2008 року та п.п. а) п. 3 Додаткового договору до Кредитного договору № 7633/03/08 -НВ від 18.09.2008 року щодо терміну погашення заборгованості, а саме змінено дату погашення кредиту з "10 вересня 2027 року" на "06 жовтня 2011 року" (а.с. 22-23).

Вказане рішення набрало законної сили 03 жовтня 2014 року та оприлюднено в ЄДРСР.

Батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 13 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за реєстровим № НОМЕР_1 (а.с.25).

Після смерті батька позивачу залишилося спадкове майно, він (позивач) та третя особа (його матір) звернулися до державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме: право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_2 (а.с.40).

Після звернення до нотаріуса, йому стало відомо, що до нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка зареєстрована у Журналі реєстрації вхідних документів за номером № 384/02-14 та долучена до спадкової справи № 22/2015 ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тобто, усі права та обов`язки позичальника (батька позивача), що належали йому на момент відкриття спадщини, увійшли до складу спадщини, яку прийняв позивач.

За загальним правилом, встановленим ст. 27 ЦПК України:

- позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (частина 1);

- позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 2).

В ст.ст. 28-30 ЦПК України зазначені виключення з цього правила.

Сторонами не заперечується, що батько позивача укладав договір з Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», про це вказується у позовній заяві та не спростовано учасниками справи.

Матеріали справи свідчать, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально належить до юрисдикції Комінтернівського районного суду міста Харкова (а.с.27 зворот).

Місцезнаходженням ТОВ Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1, корп.45, оф.21, що за територіальною підсудністю відноситься до Київського районного суду м. Харкова (а.с.58).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до даного спору застосовується загальні правила підсудності, за правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тому вказана справа територіально не підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова, а підсудна Київському районному суду м. Харкова, оскільки юридичною адресою місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія з управління активами «Фінекс-Капітал» є м. Харків, вул. Академіка Проскури, 1, корп.45, оф.21.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що повернення справи, яка передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, не передбачено процесуальним законом, оскільки така справа повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини в багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Оскільки, як вже зазначалось вище, усі права та обов`язки позичальника (батька позивача), що належали йому на момент відкриття спадщини, увійшли до складу спадщини, яке прийняв позивач ОСОБА_1 , то до спору між ним та відповідачами застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За пунктом 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносини, що виникають у зв`язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг клієнтам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

За змістом пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, оскільки Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є фізична особа, а також використані в Законах «Про захист прав споживачів» та «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини 8 статті 18, частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним кредитний договір № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року та додатковий договір до кредитного договору № 7633/03/08-НВ від 18 вересня 2008 року, укладеному між ВАТ «Кредитпромбанк» та його батьком ОСОБА_3 .

Позивач, як споживач фінансових послуг, звернувся саме до Комінтернівського районного суд м. Харкова, тобто за своїм зареєстрованим місцем проживання відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивач в даному випадку має право на альтернативну підсудність, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами, пов`язані із наданням послуг, що підпадає під дію норм Закону України «Про захист прав споживачів», а тому дана справа підсудна за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача ( АДРЕСА_1 ), тобто підсудна Комінтернівському районному суду м. Харкова.

Вищезазначене не було враховано судом першої інстанції, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку щодо передачі справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно передав позовну заяву до Київського районного суду м. Харкова.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до Комінтернівського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Київського районного суду міста Харкова від 14 лютого 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до Київського районного суду міста Харкова для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст.381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року скасувати, справу направити до Комінтернівського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова