Справа № 675/907/22
Провадження № 2/675/123/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2023 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Пашкевича Р. В., з участю: секретаря судового засідання Гедзенюк В. В., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Кедруна Л. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Ізяслав цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та відсотків за користування ними,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та відсотків за користування ними.

В обґрунтування позову зазначає, що 23.03.2019 року третьою особою ОСОБА_3 (до укладення шлюбу ОСОБА_4 ) надано ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 400 000,00 грн, для придбання сину квартири та оформлення спадщини, про що складено відповідну розписку про отримання коштів. Згідно домовленості між ними, відповідач зобов`язувалась повернути зазначені кошти на першу вимогу ОСОБА_3 .

Крім того, 28.03.2019 року для тих же цілей ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 68697,00 грн, про що складено відповідну розписку про отримання коштів.

22.03.2021 року ОСОБА_3 спрямувала на адресу відповідача досудову вимогу про повернення протягом 5 календарних днів грошових коштів в сумі 400 000 грн, яка ОСОБА_1 залишена без виконання.

17.09.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_2 отримав право вимоги в загальному розмірі 468697,00 грн. і останній стає у цій частині кредитором за зобов`язаннями відповідача про повернення грошових коштів отриманих нею від ОСОБА_3 , про що і було повідомлено відповідача.

Проте, будь яких листів із запереченнями ОСОБА_1 щодо відступлення права вимоги ОСОБА_3 за її зобов`язаннями на користь позивача відповідач не направляла та свої зобов`язання в частині повернення грошових коштів не виконала.

Після цього, 23.11.2021 року позивачем на адресу відповідача направлено досудову вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 468697,00 грн, однак станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач грошові кошти не повернула.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь безпідставно набуті кошти у загальному розмірі 576214,25 грн., з яких: 468697,00 грн сума основного боргу, 15874,97 грн - 3 % річних за користування грошовими коштами, 91642,28 грн інфляційні витрати, а також судові витрати по справі.

Під час підготовчого провадження 10.08.2022 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , у якому проти задоволення позову заперечила з посиланням на те, що з листопада 2015 року по 29.03.2019 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Велішан», директором якого була ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_1 перебувала на посаді менеджера, та в її обов`язки входила виплата орендної плати орендодавцям, які здали земельні ділянки в оренду даному товариству, а також виплата орендної плати за фактичне користування земельними ділянками, договори оренди на які не були оформлені на ТОВ «Велішан».

23.03.2019 року директор ОСОБА_6 приїздила у с. Добрин та передала для неї кошти у сумі 400 000,00 грн на виплату за орендовані земельні ділянки, а також заборговану та поточну заробітну плату працівникам товариства. Проте, даних коштів не вистачало, тому 28.03.2019 року ОСОБА_6 було передано для неї ще 68697,00 грн. Стверджує, що усі зазначені кошти були виплачені людям в рахунок плати за орендовані земельні ділянки, які використовувалися ТОВ «Велішан», а також за заборговану та поточну заробітну плату працівникам товариства.

05.09.2022 року третьою особою по справі ОСОБА_3 направлено пояснення, в яких вона зазначила, зокрема, що заробітна плата у ТОВ «Велішан» проводилась виключно в безготівковій формі на карткові рахунки працівників, а тому доводи відповідача, які викладені у відзиві, а також долучені до нього письмові документи, які не являються бухгалтерськими та є сумнівними не можуть братися судом до уваги. Зауважує, що ОСОБА_1 не уповноважувала здійснювати виплату заробітної плати в готівковій формі, а тому просить позов задовольнити повністю із підстав зазначених у ньому, які вона підтверджує у повному обсязі.

Ухвалою судді від 30.06.2022 року прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Чернов В. В. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву про слухання справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 проти задоволення позову заперечили з підстав зазначених у відзиві. Крім того, відповідач ОСОБА_1 вказала, що до ОСОБА_6 не зверталася з проханням про надання у позику коштів для придбання нерухомості та оформлення спадщини.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності.

Суд, з`ясувавши позицію учасників справи та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 23.03.2019 року та 28.03.2019 року ОСОБА_1 написано розписки, зі змісту яких вбачається, що вона отримала від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 400 000,00 грн та 68697,00 грн.

Факт написання даних розписок та отримання відповідних коштів ОСОБА_1 в судовому засіданні не оспорюється.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.02.2021 року, ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

22.03.2021 року ОСОБА_3 направлено ОСОБА_1 вимогу про повернення протягом п`яти календарних днів безпідставно набутих коштів в розмірі 400 000,00 грн. У даній вимозі звертає увагу ОСОБА_1 , що вона згідно домовленості зобов`язувалась повернути кошти за її першою вимогою. Зазначила, що у випадку відмови, борг ОСОБА_1 збільшиться на суму витрат від інфляції, та 3 відсотків річних, оплату судових витрат (в тому числі правничої допомоги). Вказана вимога була одержана відповідачем 25.03.2021 року та залишена нею без виконання.

17.09.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги, згідно п. 3 якого остання на момент підписання цього договору передає ОСОБА_2 оригінали письмових розписок ОСОБА_1 від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 400000,00 грн та 68697,00 грн, а також всі документи, які засвідчують права, що передаються за цим Договором, в тому числі інформацію, яка є важливою для їх здійснення за Основним договором.

Таким чином, право вимоги в розмірі 400000,00 грн та 68697,00 грн перейшло до ОСОБА_2 і останній стає у цій частині кредитором за зобов`язаннями відповідача про повернення грошових коштів отриманих нею від ОСОБА_3 .

17.09.2021 року ОСОБА_3 направлено ОСОБА_1 листа, яким повідомляла про обов`язок сплати боргу за розписками від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року новому кредитору за договором про відступлення права вимоги від 17.09.2021 року ОСОБА_2 .

Також, 23.11.2021 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів за розписками від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року в розмірі 400000,00 грн та 68697,00 грн протягом п`яти календарних днів з дати отримання даної вимоги із зазначенням розрахункового рахунку, на який слід провести перерахунок коштів. Зазначив, що у випадку невиконання своїх зобов`язань, він змушений буде звертатись до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості, а також, що борг ОСОБА_1 збільшиться на суму витрат від інфляції, три відсотки річних, оплату судових витрат (в тому числі правничої допомоги).

Вказані вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 залишені ОСОБА_1 без виконання, грошові кошти в розмірі 400000,00 грн та 68697,00 грн за розписками від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року не повернуто.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вказали, що у період з 2016 по 2019 роки у них були укладені договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Велішан», а ОСОБА_1 будучи працівником даного товариства щороку виплачувала їм орендну плату за використання земельних ділянок, про що вони ставили свій підпис у відомостях пред`явлених ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що у 2018 році він неофіційно працював у ТОВ «Велішан» на посаді тракториста, та заробітну плату йому виплачувала ОСОБА_1 готівкою, про що він і розписувався у письмових відомостях.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_1 з 17.11.2015 року по 29.03.2019 року працювала на посаді менеджера у ТОВ «Велішан».

Згідно довіреності ТОВ «Велішан» від 02.11.2015 року, виданої директором ОСОБА_4 , останньою уповноважено ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя з усіх питань, стосовно господарської діяльності підприємства.

З долучених відповідачем відомостей а.с. 57-74, вбачається, що ОСОБА_1 у період з 24.03.2019 року по 10.04.2019 року виплачувалися кошти по заробітній платі, ремонту комбайна, орендну плату за використання земельних ділянок (городів) на загальну суму 475 073 грн.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням єправовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Так, з пояснень сторони позивача та обґрунтування позовних вимог вбачається, що між відповідачем і третьою особою мав місце договір позики, який не було належно укладено, тобто не дотримана належна письмова форма договору, але є підтвердження про передачу коштів і отримання їх ОСОБА_1 , тому суд критично ставиться до обгрунтувань позову та тверджень позивача про безпідставність отримання відповідачем коштів.

Оскільки між відповідачем і третьою особою існували договірні відносини і той факт, що договір сторонами укладено у формі, яка не відповідає вимогам закону, не свідчить про те, що він не є укладеним. Позивач стверджує, що кошти передавалися у позику для ОСОБА_1 з метою придбання останньою нерухомості та оформлення спадщини, але в зв`язку з відмовою ОСОБА_1 повернути борг, позивач обрав такий спосіб захисту своїх інтересів, пред`явивши позов до неї.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-88цс13, від 03 червня 2015 року № 6-100цс15, яка згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи вбачається, що правовідносини, які виникли між позивачем, відповідачем і третьою особою, з приводу надання коштів 400000,00 грн та 68697,00 грн регулюються положеннями ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, оскільки надані третьою особою грошові кошти за своєю природою є коштами в розумінні вимог ст. 827 ЦК України договору позики.

З врахуванням вищевикладеного, позивачем не доведено безпідставне набуття відповідачем майна (коштів) за його рахунок, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів, як безпідставно набутих, 3% річних та інфляційних витрат, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадів встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Одночасно суд відхиляє доводи відповідача викладені нею у відзиві та надані безпосередньо у судовому засіданні з на ступних підстав.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Оцінюючи надані відповідачем письмові докази у вигляді письмових відомостей про виплату коштів по заробітній платі, ремонту комбайна, орендну плату за використання земельних ділянок (городів), на думку суду жодним чином не спростовують доводи позивача, оскільки згідно письмових розписок від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року написаних власноручно ОСОБА_1 , останньою не вказано, що дані кошти нею будуть використані на відповідні послуги.

Крім того, згідно довіреності ТОВ «Велішан» від 02.11.2015 року, якою уповноважено ОСОБА_1 представляти інтереси довірителя з усіх питань, стосовно господарської діяльності підприємства, ОСОБА_1 жодним чином не було уповноважено здійснювати оплату коштів по заробітній та орендній платі за використання земельних ділянок (городів). Більше того, вказані відомості не відповідають формі Положення про проведення касових операцій в національній валюті України затверджених Постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 року.

Покази свідків, також не заслуговують на увагу, оскільки останні лише стверджували, що вони отримували кошти від ОСОБА_1 , однак чи частина даних кошти були саме з коштів взятих у позику ОСОБА_1 по розписках від 23.03.2019 року та 28.03.2019 року, судом не встановлено, а відповідачем не доведено.

Враховуючи вищенаведене, стороною відповідача не надано суду достовірних та достатніх доказів того, що отримані ОСОБА_1 по розписках кошти були витрачені на оплату заробітної плати та орендної плати за використання земельних ділянок (городів).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 44, 76-82, 89, 95, 109, 128, 141, 142, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, інфляційних втрат та відсотків за користування ними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ;

Відповідач ОСОБА_1 : місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ;

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : місце проживання АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 03 липня 2023 року.

Суддя: Р. В. Пашкевич