Справа №442/7175/23
Провадження №2/442/1421/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Грицай М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивує тим, що 18.10.2018 уклала шлюб з ОСОБА_2 . За час подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з нею. Припинилися шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З березня 2023 року шлюбні відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо. Сім`я розпалася та існує формально. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Вважає, що подальше спільне проживання і примирення між ними неможливе, оскільки суперечить її інтересам, а тому просить розірвати шлюб, а також стягувати з відповідача аліменти на сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.10.2018, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 (після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 18.10.2018 у Дрогобицькому міському відділі державної реєтрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис №340.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №146, його батьками є: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26.12.2018, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10.08.2000 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частини 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а також забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем мають формальний характер, суперечать інтересам позивача, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина 5 статті 183 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Отже, вимогами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів на дочку в мінімальному розмірі, який за її вибором можна було би стягнути навіть в наказному провадженні, яке призначене для стягнення сум незначного розміру. У той же час, відповідач є працездатного віку, зважаючи на об`єктивну потребу малолітньої дитини у забезпеченні належного матеріального утримання, суд виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину у розмірі, заявленому у позові, чим забезпечить виконання ним батьківського обов`язку щодо утримання сина. Виходячи із цього, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та узгоджуються із вимогами законодавства.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору, а також сплаченого при поданні позову в частині розірвання шлюбу в сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 280, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18.10.2018 Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено актовий запис №340.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , аліменти на сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів доходу, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлено 27.12.2023.

Суддя М.М. Грицай