КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 357/3564/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Ярмоли О.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої обґрунтувала тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24.11.2017 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає і знаходиться на утриманні матері і виховується нею одноособово.

Позивач зазначає, що на даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, між сторонами існувала усна домовленість про спільне виховання та утримання сина і сплату відповідачем аліментів в розмірі 4000 грн., однак відповідач уникає мирного врегулювання даного питання, в зв`язку з чим позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі, у розмірі 4000 грн. щомісячно, до повноліття дитини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - 3000 грн. з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 03.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтував його тим, що відповідач надав докази в підтвердження перерахунку позивачу коштів 28.04.2023 року в якості аліментів та докази придбання коштом відповідача квитків на переїзд позивача за кордон, - в той час як ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги саме на стягнення аліментів на дитину, а не на дружину відповідача ОСОБА_2 . Суд зазначав, що відповідач надав докази, що 28.04.2023 року він переказав на рахунок позивача 2500грн. - без вказівки судом першої інстанції на те, яким чином цей одноразовий переказ в сумі 2500 гривень та виписка по рахунку реально впливають/можуть впливати на аліментні стягнення в майбутньому, заявлені в позовній заяві від 03 квітня 2023 року, в чому полягає підтвердження цільових витрат в інтересах позивача, - в той час як заявлено вимоги на стягнення аліментів на дитину, а не на дружину відповідача ОСОБА_2 .

Суд посилався, що відповідач зазначав, що не має роботи і постійного доходу, а тому визначення аліментів в сумі 4000 гривень значно погіршить його фінансове становище, - без жодного мотивування судом першої інстанції та підтвердження стану безробіття відповідача, відсутності у нього доходу відповідними доказами. Крім того, відповідач повідомив, що не обіцяв і не має можливості сплачувати позивачу щомісяця аліменти 4000 гривень та вважає, що слід визначити аліменти на утримання дитини в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для п`ятирічної дитини. Однак, суд першої інстанції без жодного мотивування в рішенні від 19.05.2023 року та документального підтвердження того, що у відповідача реально та документально підтверджена відсутня можливість сплачувати аліменти в твердій (4000 гривень) сумі.

Вказує, що судом жодним чином не обґрунтовано часткове задоволення позовних вимог саме в розмірі 3000 гривень щомісячно (що становить 75 % від заявлених вимог - 4000 гривень), відсутня мотивація у зниженні судом на 1000 гривень розміру щомісячних аліментів та обґрунтування саме такого розміру зниження, - відсутні документальні підтвердження такому зниженню, - та без врахування наслідків того, що оскаржуване рішення покликано діяти та застосовуватися на тривалу перспективу (до 18.01.2036 року) - до досягнення повноліття отримувача аліментів ОСОБА_3 .

Судом не встановлено факту перебування/не перебування відповідача на обліку в Центрі зайнятості в якості безробітної особи, отримання/не отримання ним допомоги по безробіттю тощо. Відсутність офіційних доходів у батьків не позбавляють їх від обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Матеріальне становище особи оцінюється судом не лише виходячи із її заробітку чи іншого доходу, а й із наявності та, відповідно, вартості належного їй майна, розміру витрат на своє утримання та утримання своїх родичів тощо.

Вказує, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна по АДРЕСА_1 (інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - додаток № 2 до апеляційної скарги), - а отже суд не дослідив та не врахував певних обставин справи, - в порушення приписів статті 89 ЦПК України, ст. 182 СК України.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 не довів належними та достовірними доказами незадовільний матеріальний стан платника аліментів (відсутність заробітку, перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують догляду) або сімейні обставини (наявність іншої неповнолітньої дитини на утриманні), відсутність у нього можливості сплачувати заявлену суму, - 4000 гривень щомісячних аліментів. В матеріалах справи відсутні докази незадовільного матеріального становища відповідача, які свідчили б про те, що він не має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000 гривень щомісячно, тому визначений судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 19.05.2023 року розмір аліментів є заниженим та з боку суду необґрунтованим. Тобто, у відповідача обставини, які дозволяють зменшити розмір заявлених у позові аліментів, відсутні.

Зазначає, що у відповідача стан здоров`я, відсутність інших утриманців цілком дозволяє щомісячно сплачувати аліменти в твердій сумі в розмірі 4000 гривень. Розмір заявлених у позові щомісячних аліментів цілком відповідає матеріальній можливості відповідача ОСОБА_2 надавати належну матеріальну допомогу сину - відповідно до тих неофіційних доходів, які він отримує та не афішує (не декларує). Призначення судом першої інстанції аліментів в твердій сумі 3000 гривень/щомісячно є несправедливим - без врахування найкращих інтересів дитини відповідача - ОСОБА_3 , яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, що в певній мірі позбавляє його права на достойну освіту, належну охорону здоров`я, відпочинок і дозвілля.

Місцевий суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у сумі 3000 гривень, не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану відповідача, а також необхідність належного забезпечення інтересів дитини та її достатній життєвий рівень, - в порушення вимог статті 182 СК України. Отже, враховуючи відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_2 та за наслідками альтернативного заявлення та присудження йому аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача ця щомісячна сума до стягнення складала: 15152,00 * 25 % = 3788 гривень, що є більшим, ніж призначена в оскаржуваному рішенні тверда сума в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено, що відповідач перебуває у працездатному віці, проживає окремо від дитини, має нерегулярний та мінливий дохід, інших осіб на своєму утриманні не має. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що відповідач за період окремого проживання від дитини, неодноразово добровільно надавав позивачу кошти. При цьому, позивач не надала суду доказів в підтвердження наявного у відповідача права власності на рухоме чи нерухоме майно, відсутні докази будь-якої домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання їхньої дитини. Позивач не довела, що дохід відповідача дає можливість встановити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 4000 грн. щомісячно.

Крім того, позивач не довела, що орієнтовний розмір витрат на малолітнього ОСОБА_3 становить щомісяця 8000 грн., що, враховуючи рівний обов`язок батьків по утриманню дитини, дало б можливість у даному спорі, з урахуванням інших обставин, визначити необхідний розмір аліментів в 4000 грн.

Також суд критично оцінив позицію відповідача, що розмір аліментів має відповідати встановленому розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто 2272 грн. Дійсно, законодавець зазначив мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (ч. 2 ст. 182 СК України), але це не слід трактувати, що розмір аліментів має обов`язково відповідати розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, з огляду наведеного, суд вважав за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання сина, на користь позивача, у твердій грошовій сумі - 3000 грн., з урахуванням індексації, щомісяця, починаючи з 03.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення аліментів відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.11).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Позивач стверджувала, що не заперечував відповідач, що малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю. Відповідач пояснив, що з початку війни, з весни 2022 року, позивач разом з дитиною виїхали до Німеччини.

28.04.2023 року відповідач переказав на рахунок позивача 2500 грн.

В квитанції про грошовий переказ вказано «відправник ОСОБА_2 , одержувач ОСОБА_1 ». Відповідач надав виписки по своїй картці/рахунку в підтвердження витрат в інтересах позивача (а.с.22, 23, 25, 26 ).

Доказів щодо наявності у відповідача постійного місця роботи, стабільного заробітку, та отримання ним будь-якого доходу з інших джерел на підтвердження його матеріального стану матеріали справи не містять.

При цьому, відповідач вважав за можливе визначити аліменти на утримання сина у встановленому розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що становить 2272 грн.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Встановивши, що син сторін проживає разом із матір`ю та на даний час перебуває на її утриманні, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку щодо утримання дитини досягнуто не було, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 - 184 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі - 3000 грн. з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 03.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн. щомісяця відповідає потребам дитини відповідного віку і стану її здоров`я, що узгоджується з вимогами ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, за відсутності в матеріалах справи доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є достатнім, та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, з урахуванням наведеного вище.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо майнового стану та доходи відповідача, спосіб та рівень його життя, наявність нерухомого майна у відповідача, що підтверджують, що фактично відповідач отримує доходи у більшому розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн. щомісячно на утримання малолітньої дитини, враховуючи те, що позивач не надала суду доказів на підтвердження наявного у відповідача права власності на рухоме чи нерухоме майно або інших доказів щодо наявності у відповідача витрат, які перевищують заявлені ним доходи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема на дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про можливість у відповідача для сплати аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 3000 грн., що відповідає потребам дитини відповідного віку, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надала жодних доказів, щодо наявності у відповідача стабільного заробітку (доходу) або доходу з будь-яких інших джерел (наявність рухомого або нерухомого майна та грошових коштів на рахунках, фінансових документів на підтвердження щомісячних витрат), які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 СК України про те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, позивачем не надано доказів тих обставин, що вона особисто несе витрати на утримання дитини у розмірі 8000 грн. щомісячно, з яких 4000 грн. на утримання дитини має сплатити відповідач.

Доводи позивача, викладені в її апеляційній скарзі про те, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником нерухомого майна по АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки будь-якої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в матеріалах справи не міститься.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити вищевказаний факт в силу діючих норм ч.1 та ч. 3 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV є безпідставними, оскільки такі доводи суперечать принципам цивільного судочинства - змагальність сторін та диспозитивність судочинства.

Відповідно до ч. 1- 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 -2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, суд не зобов`язаний та не вправі збирати самостійно докази, на які посилаються сторони у своїх вимогах, запереченнях, тощо, оскільки законодавством встановлено, що це обов`язок особи, яка звертається до суду з позовними вимогами та особи, яка заперечує проти заявлених вимог, крім випадків, встановлених законом.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції не врахував, що у випадку коли платник аліментів не працює, то розмір заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, відповідно 1/4 частина від середньої заробітної плати в сумі 15 152 грн. становила 3788 грн., що є значно більше, ніж стягнув суд оскаржуваним рішенням, - також неможливо прийняти до уваги, оскільки позовних вимог про стягнення аліментів у частці від заробітку позивач не заявляла, а заявила вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Будь-яких доказів щодо розміру заробітку ( доходу) відповідача матеріали справи не містять, а позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не подавала до суду клопотання про витребування у відповідних органах інформації щодо доходів відповідача та наявності у нього нерухомого майна.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

За викладених обставин колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, який буде щомісячно стягуватись з відповідача як аліменти на утримання дитини, та вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.