РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/532/23

Провадження № 22-ц/4815/1009/23

Рівненський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Януля Віктора Степановича на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Здолбунівського районного суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі від усіх доходів відповідача щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.02.2016 року було розірвано.

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18.05.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 ( одна тисяча ) гривень, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначає, що аліментів в розмірі 1000 ( одна тисяча ) гривень є недостатньо для покриття витрат на забезпечення інтересів дитини, оскільки з віком дочки зростають і її потреби. Відповідач на даний час працює в Чехії. Його середньомісячна заробітна плата дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі частки від всіх видів його заробітку ( доходів) щомісячно на дочку ОСОБА_4 . Такий розмір аліментів не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище і відповідатиме загальним засадам сімейних відносин. На даний час змінився матеріальний стан позивачки, оскільки зросли витрати на утримання дитини. Дочка хворіє "гострим ларинготрахеїтом, вторинним ацетонемічним синдромом", "Синдром епштейна бара", тому необхідно постійно купляти ліки. Також позивачка придбала для дитини ноутбук та телефон для он лайн навчання в школі, щомісячно сплачує за Інтернет та комунальні послуги. Тому їй важко утримувати дитину, у зв`язку з чим просить змінити спосіб стягнення аліментів на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з твердої грошової суми 1000 ( одна тисяча ) гривень, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму щомісячно на дитину, на аліменти розміром частки від усіх видів його заробітку доходів щомісячно на дочку ОСОБА_4 до досягнення її повноліття.

Рішенням Рівненського Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2023 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми розміром 1000 ( одна тисяча) гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму щомісячно на дитину відповідного віку, на аліменти розміром частки від усіх видів його заробітку ( доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Януль В.С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що неможливо одночасно змінювати розмір аліментів та змінювати спосіб їх стягнення.

Зазначає, що після ухвалення Здолбунівським районним судом рішення про збільшення розміру аліментів 18 травня 2018 року в справі №562/3841/18 матеріальне та сімейне становище не покращилося. Стверджує, що дійсно проживає в Чехії, однак не має регулярних доходів. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_5 , тому визначений судом розмір аліментів ставить дітей у нерівне становище.

За таких обставин вважає, що можливе стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01.02.2016 року було розірвано .

Від спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 18.05.2018 року у справі №562/3841/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 ( одна тисяча ) гривень , але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму щомісячно для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з епікризу № 7235/839 ОСОБА_3 , 2014 року народження хворіє та потребує постійного лікування.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст.192 СК України.

Разом з цим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення відповідної позовної вимоги.

Змінений розмір аліментів відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності з огляду на відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, та беручи до уваги, що відповідач не заперечує, що проживає за кордоном, отримує заробітну плату, яку в змозі витрачати на сплату аліментів.

Визначений судом розмір аліментів є необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку дитини. Крім того є мінімально можливим при стягненні аліментів у безспірному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Слід враховувати, що відповідач не спростовує можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, також не надає будь-яких відомостей про свій майновий стан, хоча є безпосереднім розпорядником такої інформації. Відповідач займає пасивну позицію у з`ясуванні обставин, які мають істотне значення для вирішення спору всупереч принципу змагальності, але це не повинно унеможливлювати захист судом прав дитини на достатнє матеріальне забезпечення.

За загальними правилами доказування, встановленими ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Тому сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тобто доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів, однак обставин, які унеможливлюють стягнення аліментів у новому способі та розмірі, заявник не підтвердив.

При цьому слід роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно із ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги також положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Януля Віктора Степановича залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.