ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 186/1178/22 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І. В.
Провадження № 22-ц/818/2098/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року, у справі №186/1178/22, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААБ № 277133 за дорожньо-транспортною пригодою від 05.01.2022, яка сталась у м. Мерефа, Харківська область по вул. Луначарського, за участю транспортного засобу «Toyota RAV4 Hybrid» д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Suzuki Grand Vitara» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , на підставі якого постановою Полтавського міськрайонного суду Полтавської області від 05.08.2022 року було визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль марки «Toyota RAV4 Hybrid» д/н НОМЕР_3 , належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності.

Зазначив, що в результаті ДТП його транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Діями відповідача ОСОБА_2 власнику автомобіля марки «Toyota RAV4 Hybrid», д/н НОМЕР_4 , позивачу спричинено майнову шкоду. Автомобіль «Suzuki Grand Vitara» д/н НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , був застрахований ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідно договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності №205151963 від 28.07.2021 року. Загальний розмір майнової шкоди, яка заподіяна позивачу діями відповідача станом на день подання позову складається з витрат котрі позивач вклав під час ремонту свого автомобіля. Внаслідок винних дій відповідача позивачу завдана матеріальну шкоду, яка і виразилась в ушкодженні належного позивачу автомобіля.

Згідно з висновком експерта №127 тм 22 від 10.06.2022 року з транспортно-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику «Toyota RAV4 Hybrid», складає 136068, 09 грн. Страховою компанією ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в рахунок заподіяної матеріальної шкоди внаслідок ДТП, яке сталося 05.01.2022 року, відшкодовано завданий збиток відповідно вищевказаного страхового полюсу, лише на суму 31917,74 грн.. Відповідачем ОСОБА_2 не відшкодовано розмір франшизи, яка складає 2600 грн. Також зазначає, що позивач самостійно відремонтував свій автомобіль на ТОВ фірма «Алмаз Мотор, ЛТД», що підтверджується договором поставки №АМ32518/ЗЧ від 02.06.2022 року на суму 49549,00 грн., актом наданих послуг №АМ32518 від 24.06.2022 р. на суму 24405,00 грн., нарядом замовлення №АМ32518 на суму 30000,00 грн., загальна сума складає 103954,00 грн. Відповідачі у добровільному порядку не бажають відшкодувати позивачу заподіяну шкоду у сумі 72036,26 грн., яка залишилась не відшкодованою 7,74), франшизу, яка становить 2600 грн. відповідно до договору №127 тм 22 від 22.06.2022 р., та витрати на проведення транспортно-товарознавчого експертного дослідження в розмірі 3500 грн.. Таким чином, матеріальна шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки автомобілем марки Suzuki Grand Vitara, д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , цивільна правова відповідальність якого була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант», відповідно договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності № 205151963 від 28.07.2021 р. складає 72036,26 грн.

Також зазначив, що його моральні страждання виражаються у тому, що внаслідок протиправної поведінки відповідача він змушений терпіти душевні страждання. Також автомобіль внаслідок ДТП втратив товарний вигляд. Позивач втратив душевний спокій, багато часу витрачав на оформлення документів, проведення експертизи. Втратив можливість вільно користуватись своїм автомобілем, був вимушений пересуватись громадським транспортом та таксі, на поїздки на СТО, до страхової компаній, експертів, до інших органів з метою визначення вартості ремонту автомобіля. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 30000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви 17.07.2023, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти на відшкодування завданої внаслідок ДТП майнової шкоди за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 3500 грн., франшизи у розмірі 2600 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 грн. Стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь майнову шкоду, а саме витрати на проведення відновлення автомобіля у розмірі 72036,26 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 3500 грн. 00 коп. та суму франшизи у розмірі 2600 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 72036 грн. 26 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 701 грн. 25 коп.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 701 грн. 25 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним та необґрунтованим.

Вказав, що у матеріалах справи є докази того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виконало свій обов`язок, щодо направлення свого представника для огляду пошкодженого автомобіля протягом 10 робочих днів з моменту отримання від позивача повідомлення про ДТП, а саме копія протокол огляду ТЗ, який підписаний позивачем без зауважень чи заперечень.

Зазначив, що на підставі протоколу огляду було складено розрахунок (ремонтна калькуляція) № 40-0/10/15, відповідно до якого було визначено що вартість матеріального збитку, завданого власнику «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , складає 40701,29 грн. з ПДВ. 12.04.2022 року Товариством, згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», було складено та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт та виплачене страхове відшкодування в розмірі 33 917,74 грн., що підтверджується позивачем в позовній заяві, розрахунок здійснювався без врахування ПДВ та франшизи 2600,00 грн. Жодних письмових звернень до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з висловленням незгоди з визначеним розміром страхового відшкодування ОСОБА_1 не надавав.

Зауважив, що після отримання позовної заяви та ухвали суду про відкриття позовного провадження, з метою встановлення істини у справі та не затягування її розгляд, ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до ФОП ОСОБА_4 з заявою на проведення оцінки матеріального збитку за протоколом огляду станом на дату ДТП. Так, відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження № 22/0153 від 07.03.2023 року розмір завданого матеріального збитку складає 50 733,16 грн. з ПДВ, та 44 504,63 без ПДВ.

Вказує, що позивач не надав доказів щодо здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, а тому згідно ст. 36 п. 36.2. ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» виплата страхового відшкодування здійснюється без врахування ПДВ. 44504,63 (згідно звіту без ПДВ) - 31 317,74 (попередня виплата) - 2600 (франшиза) - 10 586,89 грн. Зважаючи на те, що наразі спір розглядається в судовому порядку, а також в ТДВ СК «Альфа-Гарант» відсутні актуальні реквізити банківського рахунку ОСОБА_1 - доплата в розмірі, що не перевищує 10 586,89 грн. може бути здійснена ТДВ СК «Альфа-Гарант» після надання відповідних документів.

Зазначає, що позивач має довести вину страховика у невиплаті суми страхового відшкодування у тому розмірі, який він вважав необхідним для повного відшкодування шкоди. Вважаємо такі обставини позивач не довів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.11.2019 року у справі № 760/500/16-ц, Київський апеляційний суд в постанові від 10.11.2022 року по справі № 754/1637/21, Дніпровський апеляційний суд в постанові від 09.11.2022 року по справі № 202/14/22, Київський апеляційний суд в постанові від 16.11.2022 року по справі Ке 522/14445/21, Дніпровським апеляційний судом в постанові від 26.01.2022 року по справі № 201/10992/20, Дніпровським апеляційний судом в постанові від 11.04.2023р.№ 214/1896/21.

Зауважує, що позивачем надано як доказ своїх позовних вимог звіт № 127тм22 від 10.06.2022 року, який є неналежним доказом та не може спростувати документи на підставі яких визначається розмір страхового відшкодування, оскільки висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Крім того, звіт № 127тм22 від 10.06.2022 року, наданий позивачем, як підставу для визначення вартості завданого матеріального збитку, не може бути належним та допустимим доказом по справі оскільки: огляд пошкодженого транспортного засобу відбувся 02.06.2022 року, тобто через шість місяців після ДТП; під час огляду пошкодженого транспортного засобу представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», що відбувся 21.01.2022 року було зафіксовано показання одометру (пробіг) 23289 км., а у висновку наданому позивачем, станом на 02.06.2022 року, показання одометру 28808 км. Тобто, позивач використовував автомобіль в пошкодженому стані протягом шести місяців та здійснив пробіг 5519 км. Використання транспортного засобу в пошкодженому стані значно впливає на його стан, в цілому, а також на вартість відновлювального ремонту тих пошкоджень, які були отримані в ДТП від 05.01.2022, тобто саме дії позивача призвели до збільшення вартості відновлювального ремонту його транспортного засобу. Отже, висновок наданий позивачем не може бути належним та допустимим доказом по справі.

Вказав, що основною різницею між звітами складає питання щодо заміни задніх дверей (багажник). В звіті наданому позивача зазначено що оскільки пошкоджено алюмінієві деталі дверей задка то їх потрібно замінювати повністю, однак це не відповідає дійсності оскільки на момент огляду ТЗ 21.01.2022 року такі пошкодження були незначними, не більше 30 %, що видно на фото додатках наявних в матеріалах справи та долучених до звіту автотоварознавчого дослідження № 22/0153 від 07.03.2023 року, а тому згідно п.2.10 Методики та коментаря до Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу» такі деталі не підлягають заміні.

Зазначив, що позивач з метою доведення обґрунтованості своїх позовних вимог до страхової компанії не скористався своїми процесуальними правами та не заявив клопотань про призначення судом незалежної автотоварознавчої експертизи з метою встановлення спричиненого йому збитку. Саме та позивача покладено обов`язок надання доказів які б спростували аварійний сертифікат на підставі якого І було здійснено виплату страхового відшкодування, адже страховик належним чином виконав свій обов`язок та вчасно приступив до розслідування страхового випадку, що було встановлено судом, до того ж, страховик встановлює обставини ДТП та розмір завданих збитків не на власний розсуд, а на підставі документів які містяться в матеріалах страхової справи, а саме на підставі Аварійного Сертифікату № 37-0/89/9 від 17.08.2021 р., складеного аварійним комісаром після звернення до нього страховика.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, винним у ДТП є ОСОБА_2 , відповідальність якого за завдану майнову шкоду була застрахована, суд вважає даний випадок страховим, тому у ТОВ «СК «Альфа-Гарант» виникло зобов`язання сплатити позивачеві страхове відшкодування, передбачене умовами договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності №205151963 від 28.07.2021 р., у розмірі 72036,26 грн., в межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, розмір якої не компенсує страхове відшкодування, за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 3500,00 грн. та суму франшизи у розмірі 2600,00 грн. ; розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу в розмірі 10000 буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку завдавача шкоди, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із моральними стражданнями позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 січня 2022 року, у м. Мерефа, Харківська область напроти комплексу "Гірка", відбулось ДТП за участю транспортного засобу «Toyota RAV4 Hybrid» д/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та «Suzuki Grand Vitara» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Полтавського районного суду міста Полтави від 05.08.2022 по справі №635/402/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справа закрита у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, судом встановлено, що дана ДТП сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України. (а.с.50-51).

ОСОБА_1 є власником автомобіля Toyota RAV4 Hybrid», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с.41).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Suzuki Grand Vitara», державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант», на підставі договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності №205151963 від 28.07.2021 року.

06.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на страхове відшкодування та повідомленням про ДТП до ТДВ "СК "Альфа Гарант", . (а.с.86-87)

На час розгляду справи позивач отримав страхове відшкодування від ТДВ «СК «Альфа Гарант» в розмірі 31317,74 грн.

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 127тм22 від 10.06.2022 р., проведеного за заявою ОСОБА_1 , судовим експертом Пилипенко А.І. як спеціалістом, вбачається, що сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки Toyota RAV4 2,5 Hybrid, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (VIN) НОМЕР_6 , унаслідок його пошкодження при ДТП 05.01.2022 року, складає 136068,09 грн., відновлювальний ремонт становить 111562,38 грн. (а.с.15-26).

Згідно Акту №АМ32518 від 24.06.2022 р. наданих послуг, укладених між ОСОБА_1 та ТОВ Фірма «Алмаз Мотор, ЛТД» про надання послуг по обслуговуванню автомобіля, вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 103954,00 грн., що підтверджується відповідними чеками про оплату (а.с.167-168)

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 22/0153 від 07.03.2023 року, зробленого ФОП ОСОБА_4 на замовлення ТДВ «СК «Альфа Гарант», вартість матеріальної шкоди завданого власнику майна автомобіля Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 , складає 50733,16 грн. з ПДВ на вартість матеріалів та складових. Вартість матеріального збитку завдано майна Toyota RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_6 та 44504.63 грн., без ПДВ на вартість матеріалів та складових. (а.с.93-98)

Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 3 статті 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 зазначеного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 36 вказаного Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18), відступивши від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові №6-2587 цс 15 від 23 грудня 2015 року.

У разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суд виходить з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Суд у таких випадках з`ясовує наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (СТО) з урахуванням ПДВ.

Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Судом було встановлено, що позивач реально витратив на ремонт автомобіля суму в розмірі 103954 грн., що підтверджується копіями наданих чеків, акту та договору на проведення ремонту. Страховою компанією було сплачено в рахунок відшкодування шкоди 31317,94 грн., тому різниця має бути стягнута із відповідача.

На підставі статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до частини 35.1 статті 35 цього Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (а у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону МТСБ України) заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст.34.4 зазначеного Закону - для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року № 6-183цс14, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Отже, суд першої інстанції, правильно дослідив надані сторонами докази та надав їм належну правову оцінку, врахував те, що відповідач не узгодив розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, та протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхову відшкодування та необхідних документів не прийняв рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у її виплаті, та відповідно не направив позивачу повідомлення про прийняте ним рішення, як це передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Визначив вартість матеріального збитку тільки 07.03.2023 року (звіт № 22/0153 від 07.03.2023 року), більш ніж через рік після огляду транспортного засобу 21.01.2022 року, здійснив виплату на суму 31917,74 грн., тому суд першої інстанції вважав правомірним отримання позивачем висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 127тм22 від 10.06.2022 р., проведеного за заявою ОСОБА_1 , судовим експертом Пилипенко А.І. як спеціалістом.

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, винним у ДТП є ОСОБА_2 , відповідальність якого за завдану майнову шкоду була застрахована, суд вважає даний випадок страховим, тому у ТОВ «СК «Альфа-Гарант» виникло зобов`язання сплатити позивачеві страхове відшкодування, передбачене умовами договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності №205151963 від 28.07.2021 р., у зв`язку з чим стягнув зі страховика на користь позивача страхове відшкодування, у розмірі 72036,26 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Також, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, та за проведення транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 3500,00 грн. та суму франшизи у розмірі 2600,00 грн.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 1 ч.2 ст.1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог, в даному випадку саме на відповідача покладається обов`язок спростувати заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Судом при ухваленні оскаржуваного рішення вірно з`ясовано характер спірних правовідносин, вірно вказано, що суд розцінює як суттєві моральні страждання - спричинення йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням належного йому автомобіля.

При цьому, відповідачем не надано жодного аргументованого доводу, який би давав підстави для зменшення суми стягнутої моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав необгрунтованою та завищеною суму у розмірі 30000 грн , та з підстав, передбачених ст.ст.22, 1167 ЦК України, стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача 10000,00 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Відповідачем всупереч свого процесуального обов`язку не спростовано наявні в матеріалах справи докази, а лише висловлено припущення про його неналежність, що суперечить презумпції недопустимості ґрунтування доказування на припущеннях, закріплений у ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем не спростовано висновки суду першої інстанції стосовно наявності підстав для відшкодування завданої шкоди позивачу.

Посилання у доводах скарги на відповідну касаційну практику, є нерелевантним до обставин цієї справи, доводи скарги не підтверджені матеріалами справи.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене вище, доводи апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо того, що позивач не надав доказів щодо здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, а тому згідно ст. 36 п. 36.2. ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» виплата страхового відшкодування здійснюється без врахування ПДВ. 44504,63 (згідно звіту без ПДВ) - 31 317,74 (попередня виплата) - 2600 (франшиза) - 10 586,89 грн; звіт № 127тм22 від 10.06.2022 року, наданий позивачем, як підставу для визначення вартості завданого матеріального збитку, не може бути належним та допустимим доказом по справі; відповідних клопотань відповідачем не було заявлено, тому ці доводи є безпідставними та висновків суду не спростовують.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 серпня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.