Провадження № 2-о/202/191/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Доценко С.І.

за участю секретаря Тарасовій А.О.,

представника заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відео конференції, цивільну справу за заявою ОСОБА_2 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

Звернувшись до суду з цією заявою, ОСОБА_2 зазначив, що 27.04.2013 року він уклав шлюб з ОСОБА_4 , котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 441. 10.10.2013 року. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_5 . На теперішній час він проживає окремо. Дитина проживає з матір`ю. ОСОБА_4 перешкоджає його спілкуванню з сином. Вона чинить психологічний вплив на дитину, ображає, б`є дитину. На теперішній час вона скриває від нього місце перебування дитини. В провадженні органів досудового розслідування є кримінальні провадження за заявою заявника про погрози у відношенні нього та завдання шкоди його здоров`ю. У травні 2023 року він побачив фото хлопчика в мережі Інтернет. На фото видно, що руки дитини були травмовані , на пальцях обох кінцівок видно шрами, яких раніше не було. По фотознімкам він провів незалежне експертне дослідження та встановив, що травми рук у сина утворились у період з вересня жовтня 2022 року в результаті травмування. Він зробив висновок що дитина потерпає він домашнього насильства з боку матері, а тому просить суд з урахуванням наведеного, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців з забороною щодо проживання, перебування разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним.

Під час судового розгляду представник заявника підтримала заяву, просила задовольнити, тому що мати дитини представляє загрозу для дитини. Вона переховує сина від батька, чинить психологічний тиск на дитину та завдала їй тілесні ушкодження. Батько не має змоги захистити дитину , тому що не знає про фактичне місце проживання сина.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. 04.01.2023 року направила на адресу суду відзив, в котрому вказала, що не погоджується з заявою ОСОБА_2 . Зазначила, що останній є громадянином Ізраїлю та росії. До адреси, зазначеної в заяві ( АДРЕСА_1 ), він не має ніякого відношення. Що стосується суті його заяви, то вважає, що у зв`язку з тим, що між ними з чоловіком склались неприязні відносини, він, зловживаючи своїми процесуальними правами, вже неодноразово звертався до всіх органів державної влади, поліції, суду із подібними заявами, намагаючись будь-яким чином відібрати у неї дитину. Жодного разу судом його заяви не були задоволенні і його доводи про домашнє насильство з її боку нічим не підтверджені. Наразі ОСОБА_2 проживає в Ізраїлі. Вона з дитиною перебуває в евакуації за межами України. Заперечує проти задоволення заяви. У зв`язку з воєнними діями просила призупинити судовий процес.

Суд розглядає справу за відсутності заінтересованої особи, оскільки відповідно до положень ст. 350-5 ЦПК України така справа розглядається протягом 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку.

Предметом звернення до суду є запобігання та протидія домашньому насильству (психологічного та фізичного), від якого, зі слів заявника, потерпає його малолітній син з боку матері.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється у тому числі на мати (батька) одного з подружжя (колишнього подружжя).

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася дитина, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, котрий зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 441.( а.с.6 зворотній бік)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.08.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_3 ( а.с. 6).

Із заяв сторін, та аналізу наданих доказів встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, а дитина проживає з матір`ю, на сьогоднішній день за межами України. На думку суду це обставина яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 КК України.

Із аналізу наданих сторонами заяв та письмових доказів встановлено, що між сторонами, які є батьками малолітньої дитини склались неприязні відносини існує спір щодо участі батька у вихованні сина, сам факт звернення до різних органів з підстав вчинення щодо неповнолітнього економічного, психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що мати дитини ОСОБА_4 вчиняла щодо сина домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Суд не приймає як докази такого насильства наданий фотознімок дитини та висновок спеціаліста незалежного судово-медичного дослідження від 26.06.2023 року, який зроблений на замовлення заявника ,по фотографії, яка зроблена без специфіки медичної фотографії, про що зазначено у висновку, про наявність у дитини тілесних ушкоджень, часу їх виникнення. Також ,за фотознімком та висновком спеціаліста неможливо досконало встановити наявність у дитини тілесних ушкоджень, обставини їх отримання , якщо вони мали місце.

Окрім того, обґрунтовуючи своє звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник посилався на те, те що за його заявами відкрите кримінальне провадження. А саме, надано талон-повідомлення про реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від ОСОБА_2 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 яка через дитину передала погрози вбивством в його бік, лист ГУНП у м. Києві від 11.05.2023 року про те що відділом дізнання Печерського управління поліції розслідується кримінальне провадження за його заявою відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст..129 КК України №0000170 від 04.04.2023року, довідку №2262 від 04.06.2023 року про те що ОСОБА_2 звертався за медичною допомогою внаслідок саден та забоїв правого колінного суглоба.

Але ж, надані матеріали не стосуються дитини і не містять доказів про фізичне чи психологічне насилля щодо дитини. ОСОБА_4 до будь-якого виду юридичної відповідальності за домашнє насильство по відношенню до дитини не притягувалась.

Наданий лист СБУ не може бути будь-яким доказом в справі, том що не має всіх реквізитів офіційного документу (має закреслення вихідного номеру, установи, та інше) і його не можливо оцінити як повноцінний документ, який підтверджує обставини , на які посилається заявник про домашнє насильство ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_2 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, та не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_3 , а також ризиків настання насильства, суд дійшов висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки психологічне, фізичне і економічне насильство з боку ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не знайшло свого підтвердження доказами, у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України та зводяться лише до особистої неприязні учасників справи та спрямоване заявником на зміну місця проживання дитини.

Відповідно до частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витирати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4,5,10,12,81,89,259,263-265, 350-6 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу подано не було.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 21 липня 2023 року.

Суддя С. І. Доценко