Справа № 461/4329/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/59/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
Категорія: 53
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» до ОСОБА_1 , третя особа публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року акціонерне товариство (далі АТ) «Страхова компанія «ІНГО» звернулась до суду з позовом, в якому просила в порядку суброгації стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 12572 грн. 44 коп., які страхова компанія виплатила на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту №640527740.21, з терміном дії від 25.01.2021 року до 24.01.2022 року, власнику транспортного засобу марки «Тoyota Yaris», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який було пошкоджено внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), що сталась 30.03.2021 року на пл. Святого Юра, 1 у м. Львові з вини відповідачки ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , і які залишились не відшкодованими страховій компанії внаслідок сплати страховиком забезпеченого транспортного засобу публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі ПАТ «НАСК «ОРАНТА») коштів у сумі 21549 грн. 04 коп.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач АТ «Страхова компанія «ІНГО», просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та стягнути понесені судові витрати.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції застосовано норму закону, яка не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Звертає увагу, що в даному випадку необхідно було застосовувати норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, якими передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Наголошує, що страховик забезпеченого транспортного засобу сплатив страхове відшкодування, визначене з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу застрахованого автомобіля, а тому для повного відшкодування шкоди, згідно зі статтею 1194 ЦК України, різницю між фактичним розміром шкоди 37363 грн. 68 коп. та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), виходячи із вартості матеріального збитку (оціненої страховиком забезпеченого транспортного засобу шкоди з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) 24791 грн. 24 коп., повинна сплатити винна в ДТП особа відповідачка ОСОБА_1

30.01.2023 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та у зв`язку з перебуванням одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 26 по 30 червня 2023 року, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.06.2023 року, є дата складення повного судового рішення 03.07.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з вини відповідачки ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 30.03.2021 року об 11 год. 40 хв. на пл. Святого Юра, 1 у м. Львові сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб марки «Тoyota Yaris», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 (а.с.7-10, 22).

Відповідно до договору добровільного страхування засобів наземного транспорту №640527740.21, з терміном дії від 25.01.2021 року до 24.01.2022 року, укладеного між АТ «Страхова компанія «ІНГО» (страховиком) та ОСОБА_2 (страхувальником), остання застрахувала свій транспортний засіб, зокрема, від пошкодження внаслідок ДТП (а.с.14-21).

Згідно страхового акту №3682620 від 09.04.2021 року (а.с.25), страховик АТ «Страхова компанія «ІНГО» визначив розмір страхового відшкодування, що підлягало виплаті страхувальнику ОСОБА_2 , 37363 грн. 68 коп., яке було виплачено шляхом перерахування коштів ФОП ОСОБА_3 на СТО, яке здійснило ремонт належного ОСОБА_2 транспортного засобу, згідно з платіжним дорученням від 20.04.2021 року (а.с.24, 26).

На момент вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до полісу №АР/9607659 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка 30.06.2021 року сплатила АТ «Страхова компанія «ІНГО» страхове відшкодування в розмірі 21549 грн. 04 коп. за шкоду, завдану ОСОБА_1 (а.с.122).

У відповідності до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, з урахуванням наведених вище норм, страховик потерпілої в ДТП особи має право на стягнення в порядку суброгації з винної в ДТП особи страхового відшкодування, яке він виплатив страхувальнику (потерпілому) на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (договору майнового страхування).

Згідно із ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_1 на момент вчинення нею ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом №АР/9607659 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2021 року (а.с.11), тому страхова компанія забезпеченого транспортного засобу виплатила страховику потерпілого від ДТП страхове відшкодування з урахуванням наведених вище вимог ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження фактичного розміру майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу ОСОБА_2 , позивач надав рахунок СТО (а.с.24), яка здійснила відновлювальний ремонт пошкодженого в ДТП транспортного засобу потерпілого.

На підставі отриманого з СТО рахунку про вартість відновлювального ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу, позивач здійснив розрахунок страхового відшкодування за завдану потерпілій (страхувальнику) ОСОБА_2 майнову шкоду, розмір якого відповідає вартості відновлювального ремонту.

Отже, вимоги позивача до відповідачки ОСОБА_1 , як до винної в ДТП особи, ґрунтуються на вимогах наведених вище положень закону, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Суд першої інстанції неправильно встановив характер спірних правовідносин та допустив порушення норм матеріального права, не застосувавши матеріальний закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення даного спору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову АТ «Страхова компанія «ІНГО» та стягнення з відповідачки у користь позивача грошових коштів у сумі 12572 грн. 44 коп. та судових витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481 грн. (а.с.49) та судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3721 грн. 50 коп. (а.с.94), що сумарно становить 6202 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 грудня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» грошові кошти в сумі 12572 гривень 44 копійок на відшкодування витрат по виплаті страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6202 гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 липня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич