Справа № 306/2066/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря: Волощук В.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2022 року, головуюча суддя Жиганська Н.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати в частині одноразової винагороди за вислугу років

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник позивача - адвокат Бауман Юрій Тиберійович звернувся до суду із позовом до Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" про стягнення заробітної плати в частині одноразової винагороди за вислугу років.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Фінансування інфраструкткрних проектів" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заробітну плату в частині одноразової винагороди за вислугу років за 2020 рік та 2021 рік у розмірі 605 625,00 грн. (шістсот п`ять тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 00 коп.).

Стягнуто з Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" () в користь держави (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача: 899998; рахунок отримувача UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) - судовий збір в сумі 2481 грн. (дві тисячі чотриста вісімдесят одну гривну 00 коп.).

Стягнуто з Державного підприємства "Фінансування інфраструкткрних проектів" () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8067,00 грн. (вісім тисяч шістдесят сім гривень 00 коп.).

В задоволені решти вимог, в т.ч. стягненні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 33 550,03 грн. (тридцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 03 коп.) - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_2 - ОСОБА_1 01 лютого 2013 року прийнятий на посаду заступника директора з юридичних питань державного підприємства «Фінансування інфраструктурних проектів».

На підставі наказу ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» № 307-к від 30 липня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з юридичних питань ДП «Фінансування інфраструктурних проектів», у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ФІНІНПРО» укладено колективний договір, який діяв на підприємстві з 01 січня 2015 року.

Спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем ДП «ФІНІНПРО», як роботодавцем, права позивача ОСОБА_1 на отримання заробітної плати в частині одноразової винагороди за вислугу років.

Згідно п. 3.5. Колективного договору на підприємстві Відповідача встановлено додаткові виплати, надбавки, премії і винагороди, передбачені : Колективним договором згідно додатків № 2, №3 та № 4.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно п.3.5 Колективного договору на підприємстві встановлено додаткові виплати, надбавки, премії і винагороди, передбачені цим Колективним договором згідно додатків № 2, № 3 та № 4.

Додатком 4 до Колективного договору затверджено Положення про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років.

Пунктом 1.1. Положення визначено розміри одноразової винагороди за вислугу років.

При цьому, п. 1.2. Положення одноразова винагорода за вислугу років виплачується працівникам Відповідача після підписання відповідних розпорядчих документів і з періодичністю, що визначена цим Положенням.

Однак, жодним пунктом Положення не визначено періодичність та строки виплати такої винагороди, а п. 2.1. Положення лише встановлює вимоги щодо дати обчислення стажу роботи, а сама назва виплати містить слово «одноразова», що означає її одноразовість.

Згідно Методичних рекомендацій щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій, затв. Наказом № 23 Міністерства праці та соціальної політики від 29.01.2003 року, винагорода - будь-яка одноразова, періодична або щомісячна матеріальна допомога виплата працюючому на підприємстві, відповідно до показників та умов цієї виплати, визначених підприємством.

Згідно п. 2.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затв. Наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року, № 5 інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер.

Таким чином, одноразова допомога за вислугу років може виплачуватись працівнику Підприємства, у якого виникло право на таку виплату, після підписання відповідних розпорядчих документів Підприємства за умови, що така одноразова винагорода ще не сплачувалась відповідно до показників та умов цієї винагороди, визначених Підприємством.

Згідно наказів, наданих позивачем одноразова винагорода за вислугу років йому нарахована та виплачена.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 , що така винагорода є щорічною, має виплачуватись з періодичністю - щорічно не є імперативним.

З аналізу Положення про порядок виплати одноразової винагороди за вислугу років та нормативно-правових актів з цього приводу, очевидно, що виплата винагороди за вислугу років працівнику залежить від ряду факторів і є альтернативним способом заохочення працівника.

При цьому, підписання відповідних розпорядчих документів підприємства не є формальною процедурою, а результатом взаємодії багатьох факторів, зокрема наявності стажу, фінансової спроможності підприємства, статусу працівника, умов дотримання ним трудової дисципліни, тобто сукупністю обставин, які свідчать про наявність у працівника саме права на отримання такої винагороди.

Доказом врахування таких умов є документи, надані позивачем разом з позовною заявою, а саме Протоколу № 1/2017 Загальних зборів трудового колективу ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» від 19.01.2018 р. вказано, що «За 2016 рік винагорода за вислугу років працівникам не здійснювалась у зв`язку з необхідністю економії коштів».

Таким чином, в частині виплати винагороди за вислугу років враховується рішення власника та фінансова спроможність підприємства.

Натомість, позивач не має права на отримання винагороди за вислугу років, про яку заявлено в позовних вимогах, оскільки одноразово таке право вже було ним реалізовано, а Додаток № 4 до Колективного договору не містить імперативної норми про здійснення такої виплати щорічно.

Посилання позивача на фактичне щорічне здійснення відповідачем виплати винагороди за вислугу років є безпідставним, оскільки аналогія у даному випадку не може бути застосована, оскільки враховуючи, що виплата винагороди за вислугу років залежить від багатьох факторів, які змінюються позовні вимоги стосуються вже інших правовідносин сторін і в кожному випадку мають бути вивчені окремо.

Таким чином, встановлено, що саме рішення власника є вирішальним щодо фінансової спроможності підприємства здійснювати виплати, які є предметом спору і виключно його прерогативою визначати розмір такої виплати, оскільки Положенням встановлений максимальний розмір винагороди, і він може бути і мінімальним теж, наприклад, в розмірі 1,0 посадового окладу.

Таким чином, розрахунок ОСОБА_1 наведений у позовній заяві є невірним, та не відповідає умовам колективного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та суперечать матеріальному закону, що відповідно до ст. 376 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та відсутність належних і достовірних доказів на підтвердження позиції позивачки, колегія вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» - задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 19 вересня 2022 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Фінансування інфраструктурних проектів» про стягнення заробітної плати в частині одноразової винагороди за вислугу років - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 6 лютого 2023 року.

Головуючий

Судді