ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7377/23 Справа № 211/570/20 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/570/20 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року,

встановив:

У січні 2020 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі по тексту КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з зазначеним позовом.

Позов обґрунтований тим, що відповідачу щомісячно, відповідно до тарифів на вказані послуги, здійснювалось постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , але вона в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року за постачання теплової енергії в сумі 64 628,75 гривень.

У зв`язку з викладеним, просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі та сплачений судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму боргу за централізоване опалення в розмірі 64 628,75 гривень та судовий збір в сумі 2 102 гривні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити КПТМ «Криворіжтепломережа» у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка належним чином не була повідомлена судом про відкриття провадження у справі, чим було порушено її права.

Також зазначає, що, відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції належним чином не перевірив чи належить справа до територіальної юрисдикції Дзержинського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області на момент її надходження. Матеріали справи містять довідку, що відповідачка з 24 вересня 2015 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що справа не належить до територіальної юрисдикції Дзержинського районного суду на момент її надходження. За поважних причин відповідачка не подала до суду першої інстанції заяву про непідсудність справи Дзержинському районному суду міста Кривогу Рогу, оскільки не знала про існування позовної заяви, належним чином не була повідомлена судом про існування справи.

Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом 27 січня 2020 року про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року з порушенням строку позовної давності. Позивач не аргументував та не довів підстави порушення строку позовної давності та не просив їх поновити. До того ж договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між відповідачкою та КПТМ «Криворіжтепломережа» не укладався. Жодного разу позивач не направляв вимогу про необхідність сплати заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу КПТМ «Криворіжтепломережа», посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Дзержинського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» на виконання своєї статутної мети здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання споживачам м. Кривогу Рогу.

Відповідачка є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборгованість за послугу централізованого опалення згідно розрахунку заборгованості за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року складає 64 628,75 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що вона не мала можливості взяти участь в судовому розгляді справи з поважної причини, оскільки не була належним чином повідомлена про судовий розгляд даної справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви не отримувала.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідачки в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Перелік справ, які може бути розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, наведено у статті 274 ЦПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи, 2) що виникають з трудових відносин, 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - пункт 1 частини 4 статті 19 ЦПК України.

Як передбачено ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі. В ухвалі зазначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 43)

Доказів отримання відповідачкою копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками до неї, матеріали справи не містять і, відповідно, сторона відповідачки не мала можливості ознайомитися з доводами позовної заяви КПТМ «Криворіжтепломережа» і надати суду свої заперечення проти цих доводів.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Конструкція наведеної правової норми у взаємозв`язку зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави для висновку про те, що розгляд справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за відсутності доказів отримання іншою стороною копії позовної заяви, свідчить про позбавлення такої сторони доступу до правосуддя (можливості надати зауваження на доводи позовної заяви), що, у свою чергу, є обов`язковою підставою для скасування в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення місцевого суду.

За таких обставин, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, наведених доводів відповідачки в обґрунтування апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги про такі порушення знайшли свої підтвердження в ході апеляційного розгляду, та з огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, таке рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідачки, а також доказів, які не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24. Червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг та власники зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII).

Пунктами 2, 5 ч. 2 ст. 7вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9листопада 2017року №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

В даному випадку між позивачем та відповідачкою склалися фактичні договірні відносини, за якими до житла, яке належить відповідачці, надавалися житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, що нею не заперечується.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_3 (а.с. 5), а тому зобов`язана нести витрати по її утриманню.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу. Вказаний розрахунок відповідачкою не спростовано.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим, та таким, що заслуговує на увагу, довід апеляційної скарги відповідачки, про те, що внаслідок неповідомлення її про відкриття провадження по справі та розгляд справи, вона була позбавлена низки процесуальних прав, зокрема права на застосування строків позовної давності і судом першої інстанції першої інстанції даний факт не було враховано.

Вирішуючи вказане питання апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Лише той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 317/3698/15-ц; постанова ВеликоїПалати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Натомість матеріали справи не містять підтверджень про отримання відповідачкою копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими матеріалами.

Отже, у зв`язку з цим при зверненні з апеляційною скаргою відповідач заявила клопотання про застосування строку позовної давності.

Вирішуючи заявлене відповідачкою клопотання, апеляційний суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу»(див. mutatismutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO NeftyanayaKompaniyaYukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («StubbingsandOthers v. theUnitedKingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина 4 статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦПК України).

Частиною 1статті 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач звертаючись до суду із позовом просив суд стягнути із відповідачки заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, яка виникла за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року.

При цьому з розрахунку заборгованості по особовому рахунку вбачається, що за вказаний період відповідачем було здійснено оплати за надані послуги: 24 листопада 2007 року 100 гривень, 22 липня 2008 року 200 гривень, 22 серпня 2008 року 100 гривень, 14 листопада 2009 року 200 гривень, 27 січня 2008 року 100 гривень, 26 вересня 2009 року 100 гривень, 23 листопада 2009 року 100 гривень, 27 січня 2010 року 200 гривень, 20 квітня 2010 року 100 гривень, 23 вересня 2010 року 200 гривень, 22 жовтня 2010 року 200 гривень, 14 січня 2011 року 300 гривень, 22 січня 2011 року 300 гривень, 19 березня 2011 року 150 гривень, 22 серпня 2011 року 150 гривень, 25 липня 2011 року 300 гривень, 11 жовтня 2011 року 400 гривень, 12 лютого 2013 року 200 гривень, 29 листопада 2013 року 200 гривень, 06 червня 2014 року 300 гривень, 12 жовтня 2015 року 400 гривень, 17 серпня 2018 року - 500 гривень.

З аналізу розміру нарахувань та проведених відповідачкою оплат вбачається, що за вказаний період нею періодично вносилися платежі як в опалювальний, так і в неопалювальний період за попередній час. Отже, відповідач в межах загальної позовної давності частково погашали зазначену заборгованість, тобто своїми діями перервала перебіг позовної давності. Крім того, при відсутності нарахування в неопалювальний період, відповідачкою сплачено 22 липня 2008 року 200 гривень, 22 серпня 2008 року 100 гривень, 22 серпня 2011 року 150 гривень, 25 липня 2011 року -300 гривень, 11 жовтня 2011 року 400 гривень, 06 червня 2014 року 300 гривень, 12 жовтня 2015 року - 400 гривень, 17 серпня 2018 року - 500 гривень, що свідчить про визнання відповідачкою свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Встановивши, що відповідач неодноразово частково сплачувала житлово-комунальні послуги, апеляційний суд приходить до висновку про переривання відповідачкою позовної давності.

Вказане також узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №464/2736/15-ц від 14 листопада 2019 року.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачкою дій по частковій оплаті послуг позивача з централізованого опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду у січні 2020 року позивачем не пропущено.

Щодо посилань відповідачки в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції територіальної юрисдикції, апеляційний суд зазначає наступне.

Правила підсудності регулюються ст. 27-30 ЦПК України.

Відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Однак слід відзначити, що загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується лише у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Частиною 9 статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, що до відповідача, місце реєстрації або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем поживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Звертаючись до Довгинцівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області з позовом у даній справі позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» посилалося саме на ч. 9 ст. 28 ЦПК України, зазначаючи, що позивачу невідоме місце реєстрації проживання або перебування відповідача.

Згідно довідки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутні. (а.с. 7)

Відповідно ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання (перебування) такої особи.

Відповідно довідки від 25 лютого 2020 року за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 з 15 серпня 2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 36)

Згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року цивільна справа за позовом КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направлена до Дзержинського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області за підсудністю.

Отже, на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції територіальна юрисдикція не порушена.

Посилання в апеляційній скарзі на довідку Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 28 травня 2020 року, за умови, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 14 травня 2020 року безпідставне.

Крім того, відповідно положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо встановлено підстави, наведені в частині 3 статті 376 ЦПК України, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з ОСОБА_3 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суми заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року в сумі 64628,75 гривень.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позовні вимоги задоволено, а тому понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 102 гривень слід покласти на відповідача.

Понесені відповідачкою та документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору за подання апеляційної скарги стягненню з позивача не підлягають, оскільки позов задоволено.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення та гарячого водопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2006 року по 01 липня 2019 року в сумі 64628,75 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» понесені витрати по сплаті судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, в сумі 2 102 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста