Справа №932/3809/23
Провадження №2/932/1108/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Дубовик К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії проти України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом в якому просить стягнути із російської федерації 442 857,14 доларів США, що еквівалентно 16 190 857,03 грн. матеріальної шкоди та моральну шкоду в сумі 35 тис Євро, що еквівалентно 1 359 750 грн.

Ухвалою суду від 25.04.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 19.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20.02.2014 щодо України розпочалася збройна агресія російської федерації. З інформації, розміщеної в мережі інтернет, зокрема у газеті The Washington Post, вбачається що у зв`язку із вказаним вторгненням громадяни України понесли збитки по 442 857,14 доларів США (захоплення родовища корисних копалин та самих корисних копалин). Наслідком агресії також є спричинення позивачу моральної шкоди.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляду справи за його відсутністю.

Відповідачу копія позову та виклик в судове засідання не надсилалася у зв`язку із відсутністю нормативного врегулювання відповідного порядку та неможливістю забезпечення вказаного.

Разом із тим, викладене не може позбавити позивача прав та гарантій наведених у ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема права на розгляд його справи судом.

При цьому суд враховує висновок Верховного Суду, викладені у постанові від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, за яким розглядаючи справу, де відповідачем визначено рф, суд України має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії рф, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Обставини, встановлені судом.

До позову долучено копію паспорта громадянина України позивача, роздруківки рішень судів першої інстанції в інших справах та не ідентифіковані роздруківки.

Разом із тим, загальновідомими та встановленими рішеннями судів, які набрали законної сили є наступні обставини.

Україна залишається об`єктом збройної агресії з боку російської федерації, яку остання здійснює, серед іншого, і через підтримку та забезпечення масштабних терористичних атак (абзац перший затвердженого постановою від 27.01.2015 №129-VIII Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН), Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання РФ державою-агресором).

З 20.02.2014 тривають силові дії рф (перша фаза збройної агресії), які є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 (абзац сімнадцятий пункту 1), схваленої постановою від 21.04.2015 № 337-VIII, Заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків». Беручи до уваги Статут ООН і Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14.12.1974, Верховна Рада України визнала рф державою-агресором (абзац шостий Звернення).

У квітні 2014 року розпочалася друга фаза збройної агресії рф проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами рф озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014) (абзац п`ятий пункту 1 Заяви).

27.08.2014 третя фаза збройної агресії рф розпочалася масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних сил РФ (абзац чотирнадцятий пункту 1 Заяви).

Наслідком збройної агресії рф проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини території України у Донецькій та Луганській областях (абзац перший пункту 3 Заяви). рф своїми протиправними діями заподіяла також нематеріальну шкоду Україні, порушуючи права громадян України, у тому числі право на життя, в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі, у Донецькій та Луганській областях. Жертвами збройної агресії рф стало мирне населення, зокрема жінки та діти (абзаци четвертий і п`ятий пункту 3 Заяви).

24.02.2022 розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії рф проти України - повномасштабне вторгнення агресора на нашу суверенну територію. В цей день Україна розірвала з рф дипломатичні відносини.

02.03.2022 збройну агресію рф проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від рф негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені Збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24.02.2022, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

27.04.2022 Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433 і визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

При зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

За приписами ч.5 вказаної статі, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У відповідності до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Верховного Суду від 01.03.2021 в справі №466/8242/18 (провадження№ 61-943св20) зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

У постанові Верховного Суду від 20.01.2021 в справі №197/1330/14-ц (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Безумовно, що російська федерація є державою-агресором щодо України, вторглася на території України, захопила частину території, ресурсів та іншого майна України та її громадян, заподіює матеріальну шкоду Україні, матеріальну та моральну шкоду громадянам України, порушує права громадян України, вчиняє геноцид щодо українського народу.

Безумовно, що російська федерація є зобов`язаною відшкодувати Україні та її громадянами завдану моральну та матеріальну шкоду.

Разом із тим беззаперечним є висновок, що шкода має бути відшкодована тому суб`єкту, якому вона завдана (окремим фізичним чи юридичним особам, державі чи територіальній громаді).

Зокрема громадянам України підлягає відшкодуванню шкода завдана смертю їх близьких, ушкодженням їх здоров`я, пошкодження чи втратою житла, тварин чи іншого майна, втратою роботи та іншим.

Проте не можливо відшкодувати шкоду позивачу, завдану захопленням територій та ресурсів держави України. Так будь-який громадянин України не може претендувати на надання йому у власність чи користування певної частини корисних копалин, підприємства чи іншого активу, які знаходиться у державній власності.

Право на відшкодування шкоди у таких випадках належить безпосередньо державі Україна.

В свою чергу подаючи позов позивач не вказує ані на втрату близьких, здоров`я, майна чи інших активів. Не вказує про понесення фізичного болю та страждань, душевних страждань, приниження його честі та гідності, а також ділової репутації.

Із змісту позову вбачається, що позивачем скопійовано його текст із судових рішень, що підтверджується зазначенням в тексті позову фраз «позивач зазнала», «в цій частині вимоги позивача не підлягають до задоволення», «на переконання колегії суддів», «при вирішення вимог позивача».

Відтак, поданий позов є безпідставним та не може бути задоволеним.

Інші доводи сторін спору не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

Підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії проти України відмовити.

Судові витрати не розподіляти.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.І. Цитульський