Провадження № 2/638/851/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Мяснянкіної Г.П.,

за участю представника позивача Дзюби І.М. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» (далі - ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за отримані житлово-комунальні послуги по житловому будинку та просило стягнути заборгованість у розмірі 35850,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» обслуговує житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 186,7 кв.м. в цьому будинку. У відповідності до договору на надання експлуатаційних послуг № 66-К від 01.06.2013 року відповідачу щомісяця надавалися рахунки на оплату експлуатаційних послуг, однак останній не виконував належним чином свої обов?язки по своєчасній оплаті цих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 35850,88 грн. За період з 07.02.2020 року по 30.06.2021 року, яка складається з суми заборгованості за договором №66-К, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, яку позивач просить стягнути на свою користь.

В судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені в позові підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що між відповідачем та ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» не існує жодних договірних відносин у вказаний спірний період часу; на яких підставах позивач вважає себе виконавцем послуг та за якими тарифами їх надає не відомо. Відповідач в особі уповноваженого представника звертався до позивача з проханням надати документи на підтвердження наявності правових підстав надання житлово-комунальних послу в будинку по АДРЕСА_1 та затвердження співвласниками житлового будинку тарифів на надання таких послуг, але відповіді не отримав. Долучені до позовної заяви тарифи та їх складові не затверджені у встановленому законодавством порядку, не погоджені співвласниками житлового будинку та містять сумніви складові, які не передбачені чинним законодавством.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

З 18.05.2006 року ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2006 року, виданого Дзержинською районною радою.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47 встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Авантаж» (далі - ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж»). Відповідно до додатку 2 до вказаного рішення тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» по АДРЕСА_1 , для квартири складає 3,564 грн. за 1 м2 загальної площі з ПДВ.

Між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «АВАНТАЖ» укладено договір № 66-К на надання експлуатаційних послуг від 01.06.2013 року (далі - договір №66-К), предметом якого є надання експлуатаційних послуг у житловому будинку, розташованому за адресом: АДРЕСА_1 .

07.05.2014 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «БІСІАК».

05.11.2015 року створено ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» шляхом виділу з ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» та є правонаступником усіх прав та обов?язків останнього, пов?язаних з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47 в частині додатків №№ 2, 6, 11 до цього рішення (пункт 4 Реєстру прав та обов?язків, які передаються від ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» до ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» у результаті виділу (додаток 1 до розподільчого балансу від 30.09.2015 р.)).

07.02.2020 року ОСОБА_3 набув право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Щодо чинності в спірний період договору №66-К .

Права і обов`язки виробників, виконавців, споживачів у сфері житлово-комунальних послуг встановлені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (далі - Закон № 1875-IV) та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VII (далі - Закон № 2189-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1875-IV в редакції станом на 07.05.2014 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Виходячи з додатку 2 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47 ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» було надавачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в житловому будинку за адресом: АДРЕСА_1 .

Згідно з частиною 1 ст. 29 Закону № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Договір №66-К був укладений з ОСОБА_3 як власником квартири АДРЕСА_2 , про що безпосередньо вказано в пункті 1.1 цього договору.

Редакція ч. 1 ст. 29 Закону № 1875-IV станом на 07.05.2014 року - дату державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «БІСІАК», також встановлювала, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається з власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем.

Пунктом 8.1 договору №66-К визначено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 року.

Також, відповідно до пунктів 8.2 та 8.3 договору №66-К цей договір може бути розірвано лише за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору, або у випадках, передбачених діючим законодавством України. Договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої із сторін у випадку переходу права власності на квартиру до іншої особи.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV споживач зобов?язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 322 Цивільного кодексу передбачає, що саме власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі стю 328 та п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Припиняється право власності у разі відчуження власником свого майна.

Частина 1 ст. 652 ЦК України встановлює, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов?язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов?язання сторін припиняються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 529 було затверджено «Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території», пунктом 21 якого передбачено, що договір може бути розірвано достроково у разі переходу права власності (користування) на квартиру (житлове приміщення у гуртожитку), нежитлове приміщення у житловому будинку (гуртожитку) до іншої особи. Необхідність укладення в такому випадку додаткової угоди про розірвання договору не встановлено.

На підставі наведених норм права суд приходить до висновку, що за чинним в 2014 році законодавством договір про надання житлово-комунальних послуг в багатоквартирному будинку, укадений із власником квартири, нежилового приміщення в цьому будинку, вважається розірваним з дати переходу права власності на відповідне нерухоме майно до нового власника незалежно від того, укладено між сторонами договір про надання житлово-комунальних послуг та додаткову угоду про його розірвання чи ні, оскільки до нового власника переходить тягар утримання майна та виникає зобов?язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, зобов?язання сторін за договором №66-К припинилися з 07.05.2014 року - дати державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ТОВ «БІСІАК», а сам договір з цієї дати є розірваним, що не обмежує право сторін договору № 66-К, за наявності їхньої обопільної згоди, на укладення додаткової угоди про визнання його розірваним з 07.05.2014 року. Внаслідок цього між ОСОБА_3 та ТОВ «ПЕОЖБ «Престиж» як правонаступником ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» не могло існувати в спірний період з 07.02.2020 року до 30.06.2021 року правовідносин за договором № 66-К.

Стосовно наданої позивачем копії листа ОСОБА_3 від 11.05.2019 року, в якому відповідач вказує, що є власником квартири АДРЕСА_2 , суд зазначає, що відповідне твердження спростовується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а тому не приймається до уваги.

Так само, судом не беруться до уваги доводи позивача про те, що відповідач не повідомляв його про перехід права власності на квартиру до іншої особи; а також твердження відповідача про те, що ним подавалося відповідне повідомлення, але його копія в нього не зберіглася внаслідок значного проміжку часу, оскільки ці обставини не впливають на факт припинення зобов?язань сторін за договором № 66-К після переходу власності на квартиру до ТОВ «БІСІАК».

Суд критично ставиться як до доказів існування договірних відносин позивача з відповідачем до виписок по рахунку позивача з зазначенням надходжень від відповідача в 2017-2018 роках, оскільки в них містяться посилання на прізвище, ім?я на по батькові відповідача без додаткових підтверджуючих відомостей, таких як реєстраційний номер облікової картки платника податків платника. Крім того, вказані платежі не стосуються спірного періоду та містять позначення, що це комунальні платежі, в той час як предметом спору є саме житлові послуги.

Щодо зобов?язання відповідача сплатити житлово-комунальні послуги.

Відповіднодо ст. 5 Закону № 2189-VII до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управлінням багатоквартирним будинком включає:

- утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;

- купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;

- поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Стаття 5 Закону № 2189-VII визначає учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг споживачів (індивідуальних та колективних), управителя, виконавців комунальних послуг.

В пунктах 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VII зазначено, що:

індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VII індивідуальний споживач зобов?язаний:

- укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом;

- оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VII споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

В той же час оплата повинна здійснюватися тільки за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 10 Закону № 2189-VII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189-VII передбачено наступне:

- договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах (п. 3-1);

- у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, співвласниками не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком та не оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», виконавчий орган місцевої ради (або інший орган - суб`єкт владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг) зобов`язаний оголосити і провести такий конкурс у тримісячний строк з дня отримання протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку із проханням призначити управителя. Рішення щодо цього питання вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку (п. 6).

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З заяв сторін про суті справи вбачається та не спростовується матеріалами справи, що до 07.02.2020 року або в спірний період до 30.06.2021 року у багатоквартирному будинку за адресом: АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира АДРЕСА_2 , не створено об?єднання співвласників багатоквартирного будинку, а співвласниками даного багатоквартирного будинку не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком та не оголошено конкурс з призначення управителя багатоквартирного будинку відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Одночасно з цим, відповідним виконавчим органом Харківської міської ради не оголошено та не проведено такий конкурс.

Отже, вартість послуги з управління багатоквартирним будинком, розташованим за адресом: АДРЕСА_1 , у визначеному Законом № 2189-VII порядку не встановлена.

Суд приймає до уваги, що до складу ціни послуги з управління багатоквартирним будинком входять, серед іншого, витрати на утримання багатоквартирного будинку, а відповідно до додатку 2 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47 встановлено тариф на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надає ТОВ «ПЕОЖБ «Авантаж» по АДРЕСА_1 , який для квартири складає 3,564 грн. за 1 м2 загальної площі з ПДВ.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач повинен сплатити за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47 тарифом, який складає для квартири №85 665,40 грн. на місяць, а загалом за спірний період дорівнює 11311,80 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В долучених до позовної заяви рахунках на оплату за період з лютого 2020 року по червень 2021 року позивач не відображав інформацію щодо періоду, за який здійснено нарахування, структуру послуг в тарифі, а сам тариф вказаний в значенні, яке не відповідає встановленому в додатку 2 до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2013 року № 47, внаслідок чого у відповідача не виникло зобов?язань здійснити оплату саме за такими рахунками.

Таким чином, не здійснення відповідачем оплати за отримані послуги стало наслідком надання позивачем рахунків з неповною та неправильною інформацією щодо складових та розміру тарифу, що свідчить про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Наведені факти свідчать про відсутність виникнення заборгованості у відповідача саме внаслідок дій позивача, що свідчить про відсутність підстав для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов?язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов?язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, судом враховано подане відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничк допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну (правничу) допомогу в розмірі 15000,грн.

Вдповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Справа розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження як малозначна та не є складною. Ціна позову складає 33 023,81 грн, тобто розмір гонорару адвоката складає близько 45% від ціни позову.

Суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, понесених позивачем не є співмірним зі складністю справи та ціною позову, а тому підлягає зменшенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 81, 137, 141, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 07.02.2020 року по 30.06.2021 року у розмірі 11311,80 грн (одинадцять тисяч триста одинадцять) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з експлуатації і обслуговування житлових будинків «Престиж» понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн (одна тисяча) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з 15 лютого 2023 року.

Головуючий