ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7729/23 Справа № 201/1691/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС в особі Дніпропетровської регіональної дирекції Дніпропетровська страхова агенція про визнання відмови у визнанні події страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування протиправними та стягнення страхового відшкодування та за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС в особі Дніпропетровської регіональної дирекції Дніпропетровська страхова агенція до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту від 12 травня 2020 року №49523а0да, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС в особі Дніпропетровської регіональної дирекції Дніпропетровська страхова агенція (далі АТ СК АРКС) про визнання відмови у визнанні події страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування протиправними та стягнення страхового відшкодування, мотивуючи його тим, що 12 травня 2020 року вона уклала з відповідачем договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №49523а0да. За даним договором було застраховано належний їй транспортний засіб Toyota?Camry, VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску.

Вказувала, що 29 серпня 2020 року стався страховий випадок, а саме викрадення застрахованого належного їй на праві власності транспортного засобу.

Посилаючись на те, що вона звернулася до відповідача із заявою про стягнення страхового відшкодування, втім відповідач відмовив у визнанні даної події страховим випадком та у виплаті страхового відшкодування, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати відмову про визнання події страховим випадком та відмову у виплаті страхового відшкодування протиправними та стягнути з АТ «СК «АРКС» на її користь страхове відшкодування 460 389,57 грн. та понесені судові витрати.

У квітні 2021 року АТ СК АРКС звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту від 12 травня 2020 року №49523а0да, мотивуючи його тим, що в процесі врегулювання заявленого ОСОБА_1 випадку ними було отримано інформацію, що автомобіль марки Toyota?Camry, VIN НОМЕР_1 , був ушкоджений в результаті ДТП 15 січня 2019 року та ПрАТ «СК «ВУСО» нарахувало власнику автомобіля страхове відшкодування у сумі 332 978 грн.88 коп. Крім того, при укладанні договору страхування 12 травня 2020 року на 20 тис.км зменшився пробіг даного автомобіля порівняно з пробігом, зазначеним при ДТП 15 січня 2019 року.

Вказували, що постановою Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області було закрито кримінальне провадження №0000296, порушене 29 серпня 2020 року за ч.2 ст.289 КК України по факту незаконного заволодіння транспортним засобом Toyota?Camry, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за відсутності події кримінального правопорушення, а за надання ОСОБА_1 завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину внесено відомості до ЄРДР за ч.2 ст.383 КК України.

Посилаючись на те, що отримана ними інформація дає підстави сумніватися, що автомобіль Toyota?Camry, VIN НОМЕР_1 , було відновлено до стану, в якому він перебував до ДТП, а постановою від 06 листопада 2020 року було встановлено інсценування угону автомобіля Toyota?Camry, VIN НОМЕР_1 , з метою неправомірного отримання коштів і тому за їх заявою було порушено кримінальне провадження №0000320 за ч.2 ст.190 КК України, що дає підстави для висновку, що на страхування 12 травня 2020 року було надано інший автомобіль ніж той, що вказано в договорі страхування та про викрадення якого було заявлено до страхової компанії, чим було введено страховика в оману щодо об`єкту страхування, а тому просили суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 з моменту його укладення та судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. В задоволенні зустрічного позову АТ «СК «АРКС» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «СК «АРКС» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2023 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Позовні вимоги за їх зустрічним позовом задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що їх відмова у виплаті страхового відшкодування цілком правомірна та законна. ОСОБА_1 було порушено передбачений договором строк для письмового повідомлення про настання випадку та передачі свідоцтва про реєстрацію ТЗ та ключів до нього. ОСОБА_1 надала неправдиву інформацію щодо об`єкту страхування, зокрема, в частині пробігу та того факту, що ТЗ був пошкоджений у ДТП 15 січня 2019 року. Крім того ОСОБА_1 було надано неправдиву інформацію про факт настання заявленого випадку та надано відомості які не відповідають дійсності. Факт незаконного заволодіння транспортного засобу наразі не встановлений та подію, що трапилася, неможливо кваліфікувати страховим випадком. Наголошували на тому, що існують правові підстави для визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 з моменту його укладення.

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала про те, що твердження апелянта безпідставні та не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укравтотрейд-групп» в особі відповідального ОСОБА_2 , який діяв на підставі договору комісії, укладеного з ОСОБА_3 , представником власника транспортного засобу Toyota Camry, НОМЕР_2 , VIN - НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , укладено договір №7849/20/000393 купівлі-продажу транспортного засобу Toyota Camry, НОМЕР_2 , VIN - НОМЕР_1 .

15 лютого 2020 року за даним договором купівлі-продажу було здійснено перереєстрацію автомобіля Toyota?Camry на ОСОБА_1 та отримано нею свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що підтверджується відповіддю Головного сервісного центу МВС на адвокатський запит №425аз, 441аз від 26 березня 2021 року.

Технічний стан автомобіля було перевірено на СТО ТОВ ФІРМА «Алмаз Мотор, ЛТД», яке підтвердило, що автомобіль справний та його пробіг становить 123?726 км. 15 лютого 2020 року було здійснено огляд автомобіля Дніпропетровським НДЕКЦ.

12 травня 2020 року між ОСОБА_1 та СК «ARX» (нова назва ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») Дніпропетровська регіональна дирекція, Дніпропетровська страхова агенція укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №49523а0да.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом Toyota Camry, НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , VIN - НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

Під час укладання договору №49523а0да від 12 травня 2020 року представник страховика? Петляков?І.О. здійснив огляд та фотографування транспортного засобу автомобіля TOYOTA?CAMRY, VIN?? НОМЕР_1 , з метою виявлення пошкоджень та некомплектності транспортного засобу, відповідно до п.33.9 договору фотографії є невід`ємною частиною даного договору, та було визначено розмір страхової суми 500?200 грн.?

29 серпня 2020 року позивачка зі своїми друзями відпочивала в м.Приморську Запорізької області в пансіонаті «Дорожник». Того ж дня близько 12 год. 10 хв. вона виявила, що її автомобіль Toyota Camry, НОМЕР_2 , зник зі стоянки зазначеної бази відпочинку, про що одразу повідомила оператору «102», що підтверджується талоном-повідомленням з єдиного обліку №3933 про прийняття та реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

29 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 за фактом викрадення автомобіля? Toyota?Camry,?VIN?? НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, до ЄРДР? внесені відомості?? за? №40000296 з правовою кваліфікацією за?ч.2 ст.289 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 09 жовтня 2020 року.

Того ж дня, позивачка звернулася до контакт-центру страхової компанії «АРКС» з повідомленням про страховий випадок, в саме викрадення автомобіля.

Для отримання повного комплекту документів, який включає у себе і витяг з ЄРДР, позивачка та її представник зверталися до СВ Приморського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області з відповідною заявою, яку було отримано 04 листопада 2020 року. Після чого, 05 листопада 2020 року позивачка звернулася з письмовою заявою про подію та на виплату страхового відшкодування та надала до АТ «СК «АРКС» необхідні документи і 2 комплекти ключів від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, про що було складено акт прийому передачі від 06 листопада 2020 року відповідно до п. 26.1.12 договору страхування.

23 грудня 2020 року на адресу позивачки поштою надійшов лист АТ «СК «АРКС» вих. №10097/12Ц від 16 грудня 2020 року про відмову у визнанні страховим випадком незаконного заволодіння транспортним засобом та відмову у виплаті страхового відшкодування щодо такого випадку, обґрунтоване тим, що не є страховим випадком незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене способом іншим, ніж крадіжка, грабіж чи розбій.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що мав місце страховий випадок, а саме викрадення належного позивачці та застрахованого відповідачем автомобіля, та відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є незаконною. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову АТ «СК «АРКС» суд першої інстанції, з врахуванням встановлених по справі обставин та норм законодавства, дійшов висновку, що підстав для визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 з моменту його укладення позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та погоджується в частині відсутності підстав для задоволення зустрічного позову АТ «СК «АРКС» у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом статті 988 ЦК України та статті 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2022 року у справі №753/17411/18 (провадження №61-6933св20).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним (статті 981 ЦК України).

Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (частина перша статті 5 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною першою, пунктом 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видом добровільного страхування може бути страхування наземного транспорту (крім залізничного).

Страховий ризик певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (стаття 8 Закону України «Про страхування»).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. У разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Згідно з частинами першою, третьою статті 991 ЦК України , страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

За правилами частин першої, третьої статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Пунктом 26.1.3 договору добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року сторони, з урахуванням принципу свободи договору, вільно, на власний розсуд визначили, що протягом 3 днів з моменту настанні події страхувальник зобов`язаний сповістити про це страховика шляхом надання заяви про настання події яка має ознаки страхового випадку, та на виплату страхового відшкодування, якщо виконання вказаних вимог було неможливим страхувальних повинен довести це документально.

29 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 за фактом викрадення автомобіля? Toyota?Camry,?VIN?? НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, до ЄРДР внесені відомості за №40000296 з правовою кваліфікацією за?ч.2 ст.289 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 09 жовтня 2020 року.

Того ж дня, позивачка звернулася до контакт-центру Страхової компанії «АРКС» з повідомленням про страховий випадок, в саме викрадення автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою доведені обставини, які потягли за собою порушення вказаного пункту договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 26.1.10 договору передбачено надання страховику можливості провести своє розслідування обставин страхової події.

На переконання колегії суддів, у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №404/2470/17 (провадження №61-36331св18).

За змістом статті 988 ЦК України та статті 20 Закону України «Про страхування» обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто положення наведених норм права нерозривно пов`язують момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2022 року у справі №753/17411/18 (провадження №61-6933св20)

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Колегія суддів звертає увагу на те, що після того як ОСОБА_1 звернулася до страховика АТ «СК «АРКС» із письмовою заявою про подію, що мала місце 29 серпня 2020 року, вони з`ясували ряд обставин, які фактично дали їм законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Так, 02 жовтня 2020 року Приморським ВП Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області відомості по факт надання ОСОБА_1 недостовірних відомостей щодо незаконного заволодіння ТЗ, з метою отримання компенсації, відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року, були внесені до ЄРДР, кримінальне провадження №000320 за ч.2 ст.15 КК України, ч.2 ст.190 КК України.

07 листопада 2020 року Приморським ВП Бердянського ВП ГУ НП в Запорізькій області відомості по факту завідомо неправдивого повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР, кримінальне провадження №00037 за ч.2 ст.383 КК України.

В даних постановах, як і в постанові за заявою ОСОБА_1 за фактом викрадення автомобіля?, зазначено про те, що ОСОБА_1 , крім іншого вказувала на те, що вона придбала автомобіль у свого знайомого ОСОБА_5 , після чого виявилося, що автомобіль в поганому технічно стані, та після того, як вона пред`явила претензію стосовно стану автомобіля, ОСОБА_5 запропонував їй інсценувати угон автомобіля та в подальшому отримати гроші від страхової.

Наведене свідчить про те, що наразі факт настання страхового випадку, а саме викрадення застрахованого ТЗ, є недоведеним (досудове розслідування в рамках кримінального провадження незавершене), натомість існують об`єктивні підозри у завідомо неправдивому повідомленні ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння її ТЗ (досудове розслідування в рамках кримінального провадження також триває), тому відмова у виплаті страхового відшкодування, з врахуванням встановлених обставин є достатньо обґрунтованою.

У зв`язку з чим, колегія суддів не погоджується із рішенням суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

В той же час колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для визнання недійсним Договору добровільного страхування наземного транспорту №49523а0да від 12 травня 2020 року між АТ «СК «АРКС» та ОСОБА_1 з моменту його укладення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц (провадження №14-203цс19) зазначила, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни /встановлення/припинення прав взагалі).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21).

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним та настання відповідних наслідків: відповідність змісту правочину вимогам закону, додержання встановленої форми правочину, правоздатність сторін правочину, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) та від 14 вересня 2023 року у справі №465/4873/20 (провадження №61-6627св23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Посилання апеляційної скарги, як на підставу для визнання недійсним договору на той факт, що ними було з`ясовано, що 15 січня 2019 року сталася ДТП за участі Toyota Camry, VIN- НОМЕР_1 , та іншого автомобіля, після якої, автомобіль Toyota Camry перебував не на ходу, мав значні пошкодження кузову, також показники одометру, що були зафіксовані під час укладання договору добровільного страхування, були меншими, ніж зафіксовані станом на 22 січня 2019 року, не може бути підставою для задоволення позову.

Так матеріалами справи підтверджено той факт, що ОСОБА_1 не зверталася до дилерів автомобілів Toyota в Україні з приводу ремонту автомобіля Toyota Camry, отже АТ «СК «АРКС» не спростовано той факт, що на момент придбання автомобіля, укладання договору страхування автомобіль був в технічно справному стані, без пошкоджень та з тими ж показниками одометру, які були зафіксовані страховиком.

АТ «СК «АРКС» не надано доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 була обізнана з обставинами ДТП, яке відбулося, за їх твердженням, 15 січня 2019 року на участю цього ж автомобіля, та що вона навмисно не повідомила страховику дану інформацію.

Крім того, під час укладання договору №49523а0да від 12 травня 2020 року представник страховика ОСОБА_6 здійснив огляд та фотографування транспортного засобу автомобіля TOYOTA?CAMRY, VIN?? НОМЕР_1 , з метою виявлення пошкоджень та некомплектності транспортного засобу, відповідно до п.33.9 договору фотографії є невід`ємною частиною даного договору, та було визначено розмір страхової суми 500?200 грн.?

Посилання апеляційної скарги АТ «СК «АРКС» на положення ст.228 ЦК України відхиляються, оскільки даною статтею визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, якими вважаються серйозні порушення законодавства, вони мають антисоціальний характер і посягають на засадничі громадські та державні (публічні) інтереси; цією статтею встановлено перелік ознак правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.

З врахуванням обставин даної справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 та в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в іншій частині оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь АТ «СК «АРКС» слід стягнути судові витрати по справі, які складаються з судового збору за частково задоволену апеляційну скаргу у розмірі 6 905 грн.83 коп.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення судового збору скасувати та ухвали в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС в особі Дніпропетровської регіональної дирекції Дніпропетровська страхова агенція про визнання відмови у визнанні події страховим випадком та відмови у виплаті страхового відшкодування протиправними та стягнення страхового відшкодування відмовити.

В решті рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 червня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС судові витрати в розмірі 6 905 грн.83 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.