Справа № 344/5841/22
Провадження № 22-ц/4808/855/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника апелянта

адвоката Круця В. М.

представника відповідача адвоката Левчука І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Круця Володимира Мироновича на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати накази відповідача: № 39 від 17.03.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону; № 56 від 31.03.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону; № 66 від 19.04.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності інструктора з організації служби сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону ОСОБА_1 ; № 242 ос від 20.04.2022 року про припинення трудового договору щодо ОСОБА_1 ; поновити його на посаді інструктора з організації служби у ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи від дати звільнення до дня фактичного поновлення на роботі.

Позов мотивовано тим, що наказами відповідача № 39 від 17.03.2022 року та № 56 від 31.03.2022 року ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання вказівок, що надаються безпосередніми керівниками, а наказами № 66 від 19.04.2022 року та № 242 ос від 20.04.2022 року позивача звільнено з роботи з 20.04.2022 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Зазначені вище накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки факт систематичного невиконання відсутній. Усі ввірені позивачу вказівки керівництва ним виконувалися належним чином, в міру його об`єктивних можливостей, окремі з них залежали від кореспондуючого виконання своїх обов`язків іншими особами, а тому в його діях відсутні склади дисциплінарних проступків, за які його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а в подальшому звільнено з роботи. Оскільки звільнення позивача є незаконним, то його необхідно поновити на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи від дня звільнення до дня фактичного поновлення на роботі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» регіональна філія «Львівська залізниця» виробничий структурний підрозділ «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Круць В.М. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема представник апелянта вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання незаконними та скасування наказів відповідача № 39 від 17.03.2022 року, № 56 від 31.03.2022 року та № 66 від 19.04.2022 року.

Вказує, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу № 39 від 17.03.2022 року є порушення виконання вказівки щодо проведення аналізу та визначення спільно з керівниками підрозділів залізниці потреби взяття під охорону додаткових стратегічно важливих об`єктів на дільниці обслуговування загону в частині терміну для надання інформації - до 16:00 год 07.03.2022 року. Однак, недотримання вказаного терміну для подання даних не залежало від позивача, а було наслідком затримки у наданні відповіді іншими працівниками, а непогодження з керівником - наслідком відсутності його на роботі. Тому вина позивача, як обов`язкова умова застосування дисциплінарного стягнення, в даному випадку відсутня.

Щодо наказу № 56 від 31.03.2022 року, то підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно цього наказу є невиконання вказівки щодо проведення зустрічі з керівниками ВКВОК, СБУ, ДСО, ЗСУ, ТРО та національної поліції з метою унеможливлення конфліктних ситуацій та проведення щоденних інструктажів особовому складу воєнізованої охорони про порядок взаємодії відповідальних працівників вокзалів, працівників воєнізованої охорони та працівників силових структур. Таку вказівку ОСОБА_1 отримав з резолюцією начальника загону Кабана І.І. : «ОСОБА_1 провести зустріч з нач. вокзалу ст. Івано-Франківськ». 29.03.2022 року позивач подав на ім`я начальника загону Кабана І.І. рапорт про результати проведеної зустрічі з начальником ст. Івано-Франківськ Корчмарюком А.Є. , а отже, позивачем виконано вказівку начальника загону, оскільки він діяв згідно прямої письмової вказівки у резолюції. Крім того, у посадовій інструкції позивача не передбачено наявності у нього повноважень проводити зустрічі з керівниками силових структур.

Наказом № 66 від 19.04.2022 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання завдання начальника загону Кабана І.І. від 15.04.2022 року виїхати на місце події (крадіжки деталей верхньої будови колії на під`їзній колії № 10 ст. Заставна), провести розслідування та доповісти письмово 18.04.2022 року до 10:00 год. Однак, дане завдання позивачем не виконано з причин затримки потягу № 7 Київ-Чернівці на невизначений час та неможливістю іншим способом добратися на станцію Чернівці. Оскільки 16 та 17.04.2022 року були вихідні дні, то 18.04.2022 року позивач подав рапорт на ім`я начальника загону Кабана І.І. , в якому виклав причини невиконання його завдання, які, на його думку, є поважними. Крім того, проведення розслідування крадіжок не входить до повноважень позивача.

Відмовляючи у визнанні незаконними та скасуванні зазначених наказів, суд першої інстанції вказані доводи позивача до уваги не взяв.

Також судом не взято до уваги посилання позивача на порушення процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже відповідач жодного разу не виконав свій обов`язок, передбачений ст. 149 КЗпП України в частині, де роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Крім того, позивача не ознайомлювали з наказами про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання незаконними та скасування вказаних наказів підлягали задоволенню. Також підлягали задоволенню вимоги про скасування наказу відповідача № 242 ос від 20.04.2022 року, як похідного, про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку.

З наведених мотивів представник апелянта просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник відповідача - адвокат Левчук І.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив з підстав їх необґрунтованості. Зазначив, що під час розгляду справи судом першої інстанції було з`ясовано усі обставини справи, дано належну оцінку доказам, взято до уваги пояснення сторін та вірно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до аналогічних доводів позовної заяви, які суд першої інстанції вмотивовано відхилив. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Представник відповідача скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 з 29.08.2007 року працював на посаді інструктора з організації служби загону у ВП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» ДТГО «Львівська залізниця», який в подальшому перетворено на ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938 ПАТ «Українська залізниця» перейменовано в АТ «Українська залізниця» (т. 1 а.с. 44-47).

Наказом начальника загону ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» № 39 від 17.03.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону» інструктору з організації служби ОСОБА_1 оголошено догану за порушення п. 4 Вказівки-611 в частині ненадання інформації до вказаного терміну, вимог п. 1.6.6 Керівництва-0029 та п. 3 Положення-55 в частинах не виконання беззаперечно і своєчасно наказів і розпоряджень керівників і недотримання вимог п. 1 Протоколу 1-54/14 в частині негайного виконання вказівок, що надаються безпосередніми керівниками (т. 1 а.с. 13-14).

Відповідно до цього наказу 07.03.2022 року о 09:45 год в штаб загону надійшла вказівка керівництва ВСП «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» № НОШ-6/611 (Вказівка-611) щодо проведення аналізу та визначення, спільно з керівниками підрозділів залізниці, потреби взяття під охорону додаткових стратегічно важливих об`єктів на дільниці обслуговування загону. Термін виконання даної вказівки (термін надання інформації) - до 16:00 год 07.03.2022 року.

Виконання даної вказівки було доручено ОСОБА_1 його безпосереднім керівником з умовою погодження її перед наданням.

Однак, після зібрання інформації, ОСОБА_1 не дотримався терміну надання відповіді - відповідь надав засобами електронної пошти о 17:18 год 07.03.2022 року і без погодження з начальником загону.

На час проведення оперативної наради з приводу невиконання ОСОБА_1 вказаної вище вказівки керівництва, останній відмовився надати письмове пояснення по даному випадку.

На нараді також було встановлено, що це вже другий за період 11-ти календарних днів лютого-березня 2022 року випадок невиконання інструктором з організації служби ОСОБА_1 вказівок керівництва загону: 25.02.2022 року відмовився виконати вказівку щодо прийняття участі в оформленні довідок для працівників загону на право пересування в комендантську годину при виконанні службових обов`язків, мотивуючи це тим, що це не його робота.

Наведені обставини підтверджуються рапортом начальника сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону Дороша І. від 09.03.2022 року, актом від 10.03.2022 року, складеним першим заступником начальника загону Пугачем Є. , заступником начальника загону Микитиним Р. та начальником сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону Дорошем І. , а також протоколом оперативної наради від 10.03.2022 року (т. 1 а.с. 15-18).

Від підписання про ознайомлення з наказом № 39 від 17.03.2022 року ОСОБА_1 відмовився, що підтверджується актом від 17.03.2022 року, складеним першим заступником начальника загону Пугачем Є. , заступником начальника загону Микитиним Р. та начальником сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону Дорошем І. (т. 1 а.с. 19).

Наказом № 56 від 31.03.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності керівного складу штабу загону» позивачу оголошено догану за порушення п. 4 Вказівки-611 в частині ненадання інформації до вказаного терміну, вимог п. 1.6.6 Керівництва-0029 та п. 3 Положення-55 в частинах не виконання беззаперечно і своєчасно наказів і розпоряджень керівників і недотримання вимог п. 1 Протоколу 1-54/14 в частині негайного виконання вказівок, що надаються безпосередніми керівниками (т. 1 а.с. 20-21).

Згідно з даним наказом 24.03.2022 року в штаб загону надійшла вказівка керівництва ВСП «Служба воєнізованої охорони» регіональної філії «Львівська залізниця» № НО-6/702 (Вказівка-702) про проведення зустрічі з керівниками ВКВОК, СБУ, ДСО, ЗСУ, ТРО і національної поліції щодо унеможливлення конфліктних ситуацій та проведення щоденних інструктажів особовому складу воєнізованої охорони про порядок взаємодії відповідальних працівників вокзалів, працівників воєнізованої охорони і працівників силових структур. Дану вказівку було зареєстровано в «Журналі реєстрації вхідної документації» та отримано інструктором з організації служби сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону ОСОБА_1 для виконання.

29.03.2022 року ОСОБА_1 подав начальнику загону Кабану І. рапорт про те, що ним 28.03.2022 року проведено зустріч з начальником залізничного вокзалу станції Івано-Франківськ Корчмарюком А.Є. щодо унеможливлення конфліктних ситуацій між працівниками вокзалу, воєнізованої охорони та силових структур при охороні залізничного вокзалу. Зі слів начальника залізничного вокзалу Корчмарюка А.Є. аналогічну вказівку вони отримали по своїй службі і 25.03.2022 року він по даному питанню мав розмову з представником СБУ. До кінця тижня планує домовитися про дату проведення зустрічі з представниками інших силових структур, про що додатково повідомить керівництво загону воєнізованої охорони (т. 1 а.с. 24).

За змістом протоколу оперативної наради від 31.03.2022 року, скликаної з приводу невиконання ОСОБА_1 вказівки від 24.03.2022 року № НО-6/702, на нараді додатково встановлено, що за період з 24 по 29.03.2022 року ОСОБА_1 двічі звертався до начальника сектору Дороша І. щодо своїх дій по виконанню Вказівки-702, на що отримував відповіді про необхідність проведення зустрічі з оформленням протоколу, який мають підписати всі причетні. 29.03.2022 року ОСОБА_1 усно повідомив начальника сектору Дороша І. про виконання Вказівки-702, а на запитання щодо наявності протокольного рішення спільної наради відповів, що начальник загону Кабан І. зобов`язав його провести зустріч тільки з начальником ПК ВОК Івано-Франківськ (т. 1 а.с. 22-23).

На даній оперативній нараді ОСОБА_1 відмовився надавати особисте пояснення щодо обставин виконання ним вказівки від 24.03.2022 року № НО-6/702, що підтверджується актом від 31.03.2022 року, складеним першим заступником начальника загону Пугачем Є. , заступником начальника загону Микитиним Р. та начальником сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону Дорошем І. (т. 1 а.с. 25).

Актом від 31.03.2022 року, складеним цими ж особами, підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з наказом від 31.03.2022 року № 56 (т. 1 а.с. 26).

Наказом № 66 від 19.04.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інструктора з організації служби сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону ОСОБА_1 » позивача звільнено 20.04.2022 року з роботи згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання посадових обов`язків і вказівок та розпоряджень керівництва загону і служби воєнізованої охорони регіональної філії «Львівська залізниця» (т. 1 а.с. 27-28).

За змістом цього наказу 14.04.2022 року в штаб загону надійшло повідомлення від керівника ВСП «Коломийська дистанція колії» регіональної філії «Львівська залізниця» № ПЧ-13-2/329 про виявлення 13.04.2022 року крадіжки деталей верхньої будови колії на під`їзній колії № 10 ст. Заставна. Дане повідомлення зареєстроване в «Журналі реєстрації вхідної документації» та отримане інструктором з організації служби сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону ОСОБА_1 для виконання.

Згідно резолюції начальника загону Кабана І. на вказаному повідомленні ОСОБА_1 було доручено особисто виїхати на місце події, провести розслідування, доповісти письмово 18.04.2022 року до 10:00 год (т. 1 а.с. 34).

13.04.2022 року начальником загону Кабаном І.І. було затверджено план-завдання на проведення перевірки по організації служби в структурних підрозділах ВСП «Івано-Франківський загін воєнізованої охорони», яке доручено ОСОБА_1 , а саме на розслідування факту розкрадання елементів верхньої будови колії на станції Заставна 13.04.2022 року (т. 1 а.с. 33).

Рапортом від 18.04.2022 року ОСОБА_1 повідомив начальника загону Кабана І.І. про те, що 15.04.2022 року о 07:30 год, після цілодобового чергування, він прибув на вокзал ст. Івано-Франківськ щоб виїхати о 08:01 год на ст. Чернівці потягом № 7 Київ - Чернівці. Звернувшись в касу за квитком, він отримав застереження від касира, що всі потяги з Києва їдуть із запізненням і що йому краще дочекатись офіційного повідомлення довідки. О 08:10 год довідка зробила оголошення, що потяг № 7 Київ - Чернівці запізнюється на невизначений час. Враховуючи, що зі ст. Чернівці до ст. Заставна ще їхати автобусом, то на місце крадіжки він прибув би, в кращому випадку, в кінці робочого дня. Оскільки 16 та 17.04.2022 року вихідні дні, він не зміг вчасно, до 10:00 год 18.04.2022 року виконати вказівку (т. 1 а.с. 35).

З приводу даних обставин було проведено оперативну нараду, за результатами якої складено протокол оперативної наради від 18.04.2022 року (т. 1 а.с. 29-30). На нараді додатково встановлено, що 15.04.2022 року ОСОБА_1 міг виїхати зі ст. Івано-Франківськ до ст. Чернівці двома пасажирськими поїздами:

№ 7 Київ - Чернівці відправився зі ст. Івано-Франківськ на дві години пізніше по причині затримки руху - замість 08:01 год відправився о 10:00 год;

№ 816 Львів - Чернівці відправився зі ст. Івано-Франківськ на десять хвилин пізніше - замість 10:54 год відправився о 11:04 год.

Згідно з актом від 18.04.2022 року, складеним першим заступником начальника загону Пугачем Є., заступником начальника загону Микитиним Р. та начальником сектору охорони вантажів і об`єктів штабу загону Дорошем І. , ОСОБА_1 відмовився надати особисте пояснення щодо невиконання плану-завдання від 15.04.2022 року (т. 1 а.с. 31).

Актом від 19.04.2022 року, складеним цими ж особами, підтверджується факт відмови ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з наказом від 19.04.2022 року № 66 (т. 1 а.с. 32).

Наказом (розпорядженням) № 242 ос від 20.04.2022 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено 20.04.2022 року з роботи на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин (т. 1 а.с. 6).

Вважаючи вказані накази незаконними, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи стороною позивача не спростовано факту систематичності невиконання ОСОБА_1 його посадових обов`язків, а отже, підстав для визнання незаконними та скасування оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України немає.

Позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконними та скасування оскаржуваних наказів, а тому, враховуючи висновок суду про законність таких наказів, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України).

У п. 22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Отже, головною умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України є невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України), тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обов`язків, не є порушенням трудової дисципліни і, відповідно, такі дії не дають підстав для його звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

У правилах внутрішнього трудового розпорядку містяться, зокрема, основні права та обов`язки працівників і роботодавця, вказується тривалість робочого дня і робочого тижня, початок і закінчення робочого дня, обідньої перерви, зазначається відповідальність працівників за порушення трудової дисципліни. Це зобов`язує працівників не лише просто виконувати свої трудові функції, а й дотримуватися встановленого режиму роботи, правил охорони праці, техніки безпеки тощо, оскільки їх систематичне порушення також може стати підставою для звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Тобто, за правилами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника за його трудовим договором чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Очевидно, що з відповідними правилами та обов`язками працівник має бути своєчасно та належно ознайомлений, оскільки, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 року у справі № 452/970/17, провадження № 14-157цс19.

Ще однією умовою звільнення за п. 3 ст.40 КЗпП України є наявність вини працівника (у формі умислу чи необережності).

Якщо поважні причини невиконання працівником його трудових функцій є, то, відповідно, вина його відсутня, а отже, звільнення за п. 3 ст.40 КЗпП України проводити не можна.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за п. 3 ст.40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за п. 3 ст.40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду в постанові від 27.02.2020 року у справі № 266/7382/18, провадження № 61-12663св19.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію у справах за аналогічних обставин. Так, у своїй постанові від 09.12.2021 року у справі № 489/58/20, провадження № 61-11862св20, ним зроблено такий висновок: «Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок».

Отже, для звільнення працівника на підставі п. 3 ст.40 КЗпП України, необхідна наявність таких умов, як протиправність дій або бездіяльність працівника, його вина та систематичність порушень.

При відсутності хоча б однієї з наведених підстав звільнення працівника буде незаконним.

За змістом закону, звільнення працівника згідно з п. 3 ст.40 КЗпП України є крайньою мірою, коли подальше залишення на роботі порушника трудової дисципліни суперечить інтересам установи. При визначенні наявності вини працівника в невиконанні або неналежному виконанні обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку або посадовими інструкціями, необхідно враховувати об`єктивні причини.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про доведену систематичність невиконання ОСОБА_1 вказівок та розпоряджень керівництва загону і служби воєнізованої охорони регіональної філії «Львівська залізниця», як повторних порушень і як підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Це підтверджується даними протоколів оперативних нарад від 10.03.2022 року, 31.03.2022 року та 18.04.2022 року, рапортів та складених актів.

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника апелянта про відсутність вини позивача в неналежному виконанні доручень, які стали причиною притягнення його до дисциплінарної відповідальності. В кожному з наведених випадків роботодавцем належно обґрунтовано підстави такого притягнення та спростовано твердження апелянта в цій частині. Зокрема, в частині виконання вказівки до 16:00 год 07.03.2022 року (наказ № 39 від 17.03.2022 року) посилання апелянта на несвоєчасне надання потрібної інформації іншими підрозділами та відсутність керівника на роботі об`єктивно не спростовують вину позивача. При цьому, він не дав з цього приводу будь-яких пояснень перед притягненням та не доповів про неможливість виконання доручення третіми особами до визначеного часу.

Щодо виконання доручення по організації та проведенню зустрічі з силовими структурами (наказ № 56 від 31.03.2022 року) апелянт посилається на виконання доручення, що було визначено у резолюції керівника. Однак, матеріалами справи доведено, що зміст доручення був інший, позивач був з ним обізнаний, при цьому про неможливість виконання та об`єктивні для цього причини роботодавця не повідомив.

Щодо виконання вказівки по проведенню розслідування на колії (наказ № 66 від 19.04.2022 року) апелянт не довів відсутність його вини, не спростував встановлені судом обставини щодо можливості доїхати до м. Чернівці та те, що виконання вказівки входило до його обов`язків. Суд враховує і те, що заперечуючи дану обставину, позивач не посилався на відсутність компетенції коли давав пояснення щодо неможливості виконання вказівки.

Посилання апелянта на упереджене до нього ставлення керівництва в силу стану його здоров`я і, як наслідок, притягнення до відповідальності, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну правову оцінку наданим сторонами доказам та зроблено обґрунтовані висновки по суті вирішення спору, чим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги.

Щодо тверджень представника апелянта про те, що судом не взято до уваги посилання позивача на порушення процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, адже відповідач жодного разу не виконав свій обов`язок, передбачений ст. 149 КЗпП України в частині, де роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, то колегія суддів зазначає наступне.

Порядок застосування дисциплінарного стягнення врегульовано ст. 149 КЗпП України, згідно з положеннями частини першої якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Проте відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо власник має докази того, що пояснення від працівника він зажадав, але працівник їх не надав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом декількох осіб у підтвердження відмови працівника надати пояснення по суті порушення трудової дисципліни.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач зажадав від позивача письмових пояснень щодо обставин, з якими пов`язувалися застосування дисциплінарних стягнень, однак ОСОБА_1 від їх надання відмовився, про що було складено відповідні акти від 10.03.2022 року, 31.03.2022 року та 18.04.2022 року (т. 1 а.с. 18, 25, 31).

Відмова працівника від надання письмових пояснень не сприяє встановленню наявності/відсутності дисциплінарного проступку. В інтересах працівника надати пояснення як у разі, коли працівник вважає, що виконував трудові обов`язки належно, так і у разі неналежного виконання обов`язків проте з поважних причин.

Суд перевіряє дотримання порядку застосування дисциплінарних стягнень, а не встановлює за власника (уповноважений ним орган) та працівника обставини, за яких вчинено проступок.

Згідно з ч. 3 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується у наказі (розпорядження) і повідомляється працівникові під розписку.

Відмова працівника від ознайомлення з наказом про оголошення стягнення або від засвідчення цього факту своїм підписом не ставить під сумнів юридичну чинність стягнення, але відмова має бути у разі спору в суді доказана. Як правило відмова посвідчується актом, складеним за участю очевидців цього факту.

Враховуючи викладене, відповідачем було додержано порядок, визначений ст. 149 КЗпП України щодо застосування дисциплінарних стягнень.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що в силу ст. 367 ЦПК України є поза компетенцією апеляційного суду.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Круця В.М. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Круця Володимира Мироновича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта