УХВАЛА

Іменем України

09.02.2023 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретаря судового засідання Грановської Д.А.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці в режимі відеоконференції з Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, Державної казначейської служби України про стягнення 20000 грн. майнової шкоди та 1000000 грн. моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями суду, а саме: ухвалами судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області Продана Б.Г. від 28.10.2019 про залишення позову ОСОБА_1 до НАБУ без руху та від 26.11.2019 про залишення позову ОСОБА_1 до НАБУ без розгляду в справі №686/18281/19.

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 09 липня 2019 року він звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з позовом про стягнення з державного бюджету моральної шкоди, завданої йому незаконними діями НАБУ, а саме: невнесенням до Єдиного реєстру досудових розслідувань його заяви від 06.12.2017 про злочини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та інших посадових осіб органів державної влади проти Держави Україна та українського народу. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Логінової С.М. від 07.08.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду 13.09.2019 було задоволено заяву про самовідвід судді Логінової С.М. і справу передано судді Продану Б.Г., яким 25.10.2019 справу було прийнято до свого провадження. В подальшому, 28 жовтня 2019 року, ухвалою цього ж судді позовну заяву було залишено без руху, а 26 листопада 2019 року винесено ухвалу про залишення позову без розгляду через неусунення недоліків позовної заяви. Незаконність даних судових рішень встановлено постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.03.2020, якою вказану ухвалу судді від 26.11.2019 було скасовано, а також ухвалою слідчого судді Солом"янського районного суду м. Києва Фоміна В.А. від 23.05.2018 про зобов"язання НАБУ внести його заяву від 06.12.2017 до ЄРДР.

Позивач вказав, що у зв`язку з незаконними ухвалами судді Продана Б.Г. від 28.10.2019 щодо безпідставного залишення його позовної заяви без руху, та від 26.11.2019 про залишення позову без розгляду, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, які він зазнав через порушення його немайнових прав (права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, права на захист від порушення колишніми керівниками держави, керівниками НАБУ прав українського народу).

Крім того, позивач вказав, що йому була завдана майнова шкода, оскільки він витратив двадцять діб свого часу для скасування незаконної ухвали від 26.11.2019 - по десять годин на добу на збір документальних підтверджень, написання апеляційної скарги, друк апеляції, відвідування судів, ознайомлення зі справою, отримання консультації від адвокатів, фахівців в галузі права, яку він оцінює в 15000 грн., а також 5000 грн. на технічне забезпечення організації, підготовки та складання, подання апеляції, а всього 20000 грн.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, який у встановленому порядку був оповіщений про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв"язку з його необгрунтованістю та безпідставністю, а також розглянути справу у відсутності представника суду.

Представник Державної казначейської служби України, який у встановленому порядку був оповіщений про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні, оскількиДержавна казначейська служба України лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов"язаннями Держави або суду. У даній справі позивачем не наведено жодних аргументів на підтвердження того, що Державною казначейською службою України будь-якою мірою порушено його права чи інтереси, а також доказів заподіяння останньому моральної шкоди.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з таких підстав.

Згідно з частинами першою, одинадцятою статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. За шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.

Законом встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї зі справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи таке обмеження було пропорційним (рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (Plakhteyev and Plakhteyeva v. Ukraine)).

Подібний висновок висловлено Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-3139цс16, в якій зазначено, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Належним відповідачем у спорах про відшкодування шкоди, заподіяної судом, може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII).

Закони України не передбачають розгляду у суді позовних вимог про визнання незаконними дій/бездіяльності іншого суду після отримання останнім позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду чи про зобов`язання іншого суду до вчинення процесуальних дій, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення. Вирішення у суді спору за такими позовними вимогами буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

Оскарження діяльності суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.

Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Приписи «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.

Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У разі надходження позовної заяви з вимогами про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій або про відшкодування завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду (судді) шкоди з підстав, не передбачених статтею 1176 ЦК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.

Правові висновки щодо відповідальності судді чи суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (провадження № 14-185цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на підстави та зміст позову, викладені вище мотиви та висновки, позов ОСОБА_1 до держави Україна саме в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, оскільки оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається.

Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді) (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №686/2193/20).

За таких обставин, провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду, необхідно закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки такий позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 255, 260,261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням суду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя М.М.Баськов