Справа № 276/1810/23
Провадження по справі №2/276/386/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М., з участю:

секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника органу опіки та піклування Семеній О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Хорошівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що він з відповідачкою 27.01.2007 року уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народилося восьмеро дітей: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 27 січня 2007 року виконавчим комітетом Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №1; визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою його проживання.

Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 27.09.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Володарсько Волинського районного суду Житомирської області від 16.10.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила його задовольнити. Пояснила, що шлюбні відносини між ними припинені та шлюб необхідно розірвати. Також відповідачка вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з позивачем за місцем його проживання, оскільки власного житла вона не має, а її матеріальний стан є таким, що вона не в змозі утримувати дітей та забезпечувати їх розвиток та потреби.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила залишити проживати дітей разом з батьком.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Частина 3 ст.105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як слідує з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 січня 2007 року виконавчим комітетом Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської області, актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, шлюб фактично припинив існувати, позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім`я розпалась і зберегти її неможливо.

Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу.

Окрім вимоги щодо розірвання шлюбу позивач в позові просить визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Свою вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до чоловіка, дітей, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З її ініціативи між ними постійно виникають сварки, свідками яких нерідко стають їхні діти, що тяжким чином впливає на психічний стан дітей. Відповідачка не має постійної роботи та заробітку, зловживає спиртними напоями, поведінка відповідачки до членів своєї сім`ї характеризується грубістю, що може негативно позначитись на вихованні дітей. Позивач переконаний, що їхні діти повинні проживати разом з ним, оскільки він спроможний забезпечити їх всім необхідним, виховує та піклується про них. З огляду на наведені обставини, позивач вказує на необхідність визначення місця проживання дітей разом із батьком.

Судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі в них народились діти: син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується змістом копій відповідних свідоцтв про народження.

Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Хорошівської селищної ради №637 від 30.08.2023 року, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 і на його утриманні знаходяться неповнолітні діти, а саме: 1. Син - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_11 ; 2. Син - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_12 ; 3. Син - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_13 ; 4. Син - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_14 ; 5. Дочка - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_15 ; 6. Син - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_16 ; 7. Син - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_17 ; 8. Син - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_18 .

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25137016 від 26.01.2010 року, виданого Комунальним підприємством «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 .

Відповідно до копії довідки-характеристики №69 від 30.08.2023, виданої виконкомом Хорошівської селищної ради на жительку села Рижани ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_19 , громадянка ОСОБА_1 має на утриманні 8 неповнолітніх дітей, не приділяє належної уваги щодо виховання дітей, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, часто залишає дітей без нагляду дорослих. Її поведінка розглядалась на засіданні виконкому селищної ради.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку органу опіки і піклування Хорошівської селищної ради щодо визначення місця проживання дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №189 від 25.10.2023 року, орган опіки та піклування, виходячи з інтересів дітей, дійшов висновку про доцільність визначення їх місця проживання з батьком ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного висновку слідує, що батько дітей ОСОБА_1 створив належні умови для проживання дітей, спроможний виконувати обов`язки з їх виховання та догляду. Родина проживає в будинку, що належить ОСОБА_1 на праві власності. Він офіційно працевлаштований в МПП «Ілона», державні соціальні виплати оформлені на нього, самостійно забезпечує потреби дітей, наполягає, щоб діти проживали з ним.

Також зі змісту вказаного висновку слідує, що рішенням виконавчого комітету Хорошівської селищної ради від 15.03.2023 року № 38 стан виконання батьківських обов`язків громадянкою ОСОБА_1 відносно її дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 визнано незадовільним. ОСОБА_1 не має самостійного доходу, не забезпечена житловими умовами, зловживає спиртними напоями, виносить з дому гроші, речі, у тому числі й дитячі, посуд, продукти тощо, своєю аморальною поведінкою може завдати шкоди нормальному розвитку дітей. У висновку зазначено, що мати заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, проте на засідання комісії з питань захисту прав дитини не прибула, причину відсутності не пояснила, не надала підтвердження про можливість задовольняти потреби дітей та забезпечити їх належними умовами проживання.

Визначаючи місце проживання дітей, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Нормами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини. З цією метою дитині надається можливість бути заслуханою в ході судового чи адміністративного розгляду, безпосередньо або через представника чи відповідний орган.

Визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін, суд також керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та роз`ясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, з яких слідує, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років - визначається нею самою.

Щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком суд приходить до наступного висновку.

На день винесення рішення у справі неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виповнилось 16 років.

На день винесення рішення у справі неповнолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , виповнилось 14 років.

Відповідно до частини третьої статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 Цивільного кодексу України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи в межах заявлених вимог, вік ОСОБА_2 , якому на момент вирішення спору виповнилось 16 років, вік ОСОБА_3 , якому на момент вирішення спору виповнилось 14 років, їх право самостійно обирати місце свого проживання, враховуючи, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, суд позбавлений можливості визначати їх місце проживання, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , з батьком є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц та в постанові Верховного Суду від 28.01.2021 р. у справі №753/6498/15.

Судова практика з приводу вказаних правовідносин є сталою і змін не зазнавала.

З огляду на те, що суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, які досягли 14 та 16 років в судовому порядку, а тому суд не надає оцінку висновку органу опіки та піклування в цій частині.

Щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечувала проти задоволення позовних вимог про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , разом з їхнім батьком ОСОБА_1 .

У відповідності до положень ч.2 ст.160 Сімейного кодексу України в судовому засіданні 18.12.2023 року, в присутності психолога ОСОБА_10 , був заслуханий малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , якому на день винесення рішення виповнилося 13 років. ОСОБА_4 повідомив, що батько приділяє йому увагу та піклується про нього, а матір постійно зловживає алкоголем та проявляє відносно нього агресію, а тому він хоче проживати разом зі своїм батьком.

Згідно Висновку органу опіки та піклування визнано за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_18 разом з позивачем, зважаючи на вік дітей та умови їх проживання і виховання, виходячи з найкращих інтересів дітей, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині про визначення місця проживання дітей з батьком підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку мова йде не про розлучення дітей з матір`ю, а про визначення місця проживання дітей.

Керуючись статтями 76-83, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , зареєстрований 27 січня 2007 року виконкомом Рижанської сільської ради Володарсько-Волинського району Житомирської ради, актовий запис № 1.

Визначити місце проживання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом з батьком дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за місцем його проживання.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: орган опіки та піклування Хорошівської селищної ради, адреса: вул. Героїв України, 13, смт Хорошів, Житомирського району Житомирської області, .

Повний текст рішення складено 26.12.2023.

Суддя А.М. Збаражський