Дата документу 05.07.2023 Справа № 334/6228/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6228/22 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1178/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року адвокат Біліченко О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 1987 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь».

28.07.2022 року ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію та наразі не працює.

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.09.2022 року, № 32/799, виданому ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія шийна С6, С7 та попереково-крижова L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. (третій ст.) - за класифікацією Остапкович В.О. та ОСОБА_2 ; Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення дифузний пневмофіброз ЛН 1-2 (першого-другого ступеню).

За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2022 року встановлено, що «Хронічне професійне захворювання виникло у нього внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 03 місяці). Причиною виникнення отриманих професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту)».

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААВ № 155815 від 12.12.2022 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання.

Згідно з Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 097458 від 12.12.2022 р. - ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 60 (шістдесят) %.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає встановленим безумовний причинний зв`язок між виникненням у нього професійних захворювань та як наслідок цього, втратою працездатності на 60 %, встановлення 3 групи інвалідності - і роботою на ПАТ «Запоріжсталь». Вважає, що за таких обставин з боку роботодавця (ПАТ «Запоріжсталь») йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я (а саме отриманням професійного захворювання).

Отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, і як наслідок цього - 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності на 60 % - призводить до фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово підприємством.

ОСОБА_1 56 років, з яких половину життя (37 років, 02 місяці) він працював за робітничим професійним напрямком на підприємстві, інших спеціальностей він не має. Однак, станом не теперішній час, працювати за фахом він фізично не зможе ніколи, за станом свого здоров`я, змінився стан та якість його життя, що завдає йому постійних моральних страждань.

Виходячи з наведеного вище ОСОБА_1 оцінює спричинену йому ПАТ «Запоріжсталь» моральної шкоду, (внаслідок фізичних та душевних страждань) в грошовому вимірі в розмірі 60 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, в розмірі 60 000 гривень без урахування утримання податку з доходів і зборів; понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на відсутність скарг позивача за час роботи на підприємстві, проходження позивачем обов`язкових медичних оглядів, свідоме приховування позивачем дійсного стану здоров`я, відсутність протиправних дій з боку відповідача, завищений розмір відшкодування моральної шкоди, визначений без вирахування сум податків та зборів, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або зменшити суму відшкодування моральної шкоди до 20 000 грн.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилався на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів; співмірність розміру присудженої моральної шкоди обставинам отримання професійного захворювання. Просив залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, надану останньому в суді апеляційної інстанції.

ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало заперечення на відзив на апеляційну скаргу щодо стягнення з нього додаткових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 червня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з врахування глибини фізичних та моральних страждань позивача, ступеня втрати ним професійної працездатності в розмірі 60%, неможливості відновлення попереднього фізичного стану, встановлення інвалідності безстроково, тяжкості і незворотності змін у буденному житті, потреби в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного характеру, а також періоду праці на кожному з підприємств відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів на протязі більше 37 років на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», на підставі чого суд прийшов висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є сума 60 000 гривень і саме така сума є достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 1987 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємстві ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (а.с.11-13).

28.07.2022 року ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажанням за ст..38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію та наразі не працює (а.с.12-13).

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.09.2022 року, № 32/799, виданого ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань, ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання: Хронічна радикулопатія шийна С6, С7 та попереково-крижова L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та больовим синдромами; Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. (третій ст.) - за класифікацією Остапкович В. О. та ОСОБА_2 ; Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення дифузний пневмофіброз ЛН 1-2 (першого-другого ступеню) (а.с.14-15).

За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.10.2022 року встановлено, що «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 03 місяці). Причиною виникнення отриманих ОСОБА_1 професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту)» (а.с.16-21).

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААВ № 155815 від 12.12.2022 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с.27).

Згідно з Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 097458 від 12.12.2022 р. - ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 60 (шістдесят) % (а.с.28).

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції враховував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 60%, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, встановлення інвалідності безстроково, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного характеру, а також період праці на кожному з підприємств відповідачів в умовах впливу шкідливих факторів на протязі більше 37 років на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь».

Судом правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 12.12.2022 року йому встановлено III групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60 %, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 60 000, 00 грн моральної шкоди .

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення шістдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права(справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Також, суд в оскаржуваному рішенні врахував положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», якими були внесені зміни до п.п. 164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому,пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018 року, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте, Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вищевказаному правовому висновку Верховного Суду.

Колегія також наголошує на тому, що судам потрібно враховувати, що після змін до п. п. 164.2.14ПКУзгідноЗакону N 466-IX, які діють із 23.05.2020 року, до оподаткованого доходу включають дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовують на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Вказане свідчить на користь працівника, якому за рішенням суду відшкодовується майнова та немайнова шкода, спричинена його здоров`ю, з якої не відраховується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. А тому вказівка суду про стягнення на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. з урахуванням такого податку та збору порушує права працівника та суперечить зазначеним вище приписам податкового кодексу, а також наведеній правовій позиції Верховного Суду.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 523/14396/19, від 30.06.2021 року у справі № 180/505/20-ц є неприйнятними, оскільки у зазначених справах були суттєво відмінні від справи № 334/6228/22 обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, які стосуються питань виконання судового рішення.

Неспроможними є посилання в апеляційній скарзі на рішення судів першої інстанції у справах № 242/2853/20, № 235/7448/20 та на постанову Львівського апеляційного суду у справі № 459/3223/21 оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про неспівмірність витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, позивач під час розгляду справи користувався правничою допомогою адвоката Біліченка О.О. на підставі укладеного між сторонами Договору про надання правової допомоги від 14 грудня 2022 року (а.с.51-52), ордер серії АР № 1107582 від 14.12.2022 р. (а.с.31, 47, 89, 95).

Згідно з актом приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 18 лютого 2023 року до вказаного договору отримав наступну правничу допомогу: вивчення первісних матеріалів та юридичні консультації з приводу предмету спору 14.12.2022 року 2000 грн., складання позову 3000 грн; представництво інтересів клієнта в Ленінському районному суді м. Запоріжжя у судових засіданнях 17.01.2023 року 1000 грн., 23.02.2023 року 2000 грн. (а.с.50). На підтвердження оплати послуг за вказаним актом надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 18.02.2023 року на суму 8 000 грн. (а.с.49).

Згідно з актом приймання виконаних робіт/послуг № 2 від 14.12.2022 року до вказаного Договору, з урахуванням Додатку до Акту приймання виконаних робіт/послуг № 2 від 08.03.2023 та квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 02.04.2023 р., отримав наступну правничу допомогу: вивчення документу, який іменується «Додаткові пояснення у справі від 22.02.2023 року» на 9 аркушах, який по суті та за змістом є відзивом на позовну заяву 1000 грн.; складання відповіді на відзив на позов про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 2000 грн; представництво інтересів клієнта в Ленінському районному суді м. Запоріжжя в судовому засіданні 04.04.2023 року 2000 грн. (а.с.90, 96-97). На підтвердження оплати послуг за вказаним актом надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 від 08.03.2023 року на суму 5 000 грн. (а.с.91, 96-97).

Загальна сума послуг, яку позивач просив стягнути з відповідача в якості понесених ним витрат на професійну правничу допомогу становила 13 000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу на підставі наданих доказів, врахувавши предмет спору, ціну позову, значення справи для сторін, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, а також спеціалізації адвоката у такій категорії спорів, з урахуванням кількості його представлення інтересів позивачів в аналогічних позовах, в тому числі, протягом останніх років в Ленінському районному суді міста Запоріжжя, взявши до уваги розрахунок витрат, заперечення ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» щодо розміру витрат (а.с.85-87), дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції (13 000 грн.) є завищеним та зменшив витрати до 3 000 грн.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про помилковість вказаних висновків суду першої інстанції та необхідність додаткового зменшення розміру компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та обставини справи, вважає, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

За приписами частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Біліченком О.О. заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним додаткових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. за складання відзиву.

Відзив підписаний адвокатом Біліченком О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 14.12.2022 року.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 14.12.2022 року адвокат надає клієнту професійну правову допомогу по вказаній справі, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар за отриману правову допомогу за згодою сторін за попередньо визначеними договором тарифами (а.с.51).

Згідно з умовами вказаного договору факт отримання клієнтом послуги (надання правової допомоги) оформлюється підписанням сторонами відповідного Акту приймання виконаних робіт/послуг. Факт отримання адвокатом гонорару від клієнта за надану правову допомогу оформлюється квитанцією до прибуткового касового ордеру, який підписується адвокатом та видається клієнту після отримання гонорару (а.с.51).

ОСОБА_3 було надано Акт приймання виконаних робіт/послуг № 3 (за договором про надання правової допомоги від 14.12.2022 року) від 13.06.2023 року на суму 3000 грн.: ознайомлення/вивчення апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2023 року, яка складає 6 аркушів 1500 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2023 року 1500 грн.; та квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 від 13.06.2023 р. на суму 3000 грн. (а.с.153-154).

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 долучені докази його направлення на електронну адресу представника апелянта ОСОБА_4 (а.с.155).

Представник апелянта ОСОБА_4 надала заперечення щодо стягнення з апелянта додаткових витрат на правничу допомогу, зазначивши, що відповідь на апеляційну скаргу текстуально та по суті дублює відповідь на відзив від 08.03.2023 року. Просила витрати на професійну правничу допомогу покласти на позивача, а у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги зменшити розмір таких витрат до 100 грн.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено в повному обсязі, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, ураховуючи складність та конкретні обставини справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених стороною витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, встановлені обставини, надані ОСОБА_3 докази, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження підлягають стягненню з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 05 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова