П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Київ

Справа №758/11132/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/10940/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Петрова Д.В., 24 лютого 2023 року в м. Київ, у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2022 року представник АТ «Райффайзен Банк» звернулвся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача достроково заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №PDV-1288549 від 10 грудня 2020 року у сумі 302796,66 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4541,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 грудня 2020 року відповідач звернувся до позивача і підписав Заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № PDV2-1288549 від 10 грудня 2020 року. За умовами договору кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 229900,00 грн до 10 грудня 2024 року (48 місяців) під фіксовану процентну ставку - 34,90 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. Відповідно до умов угоди відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному доступі на сайті банку. АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма юридичними правами та обов`язками АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до Статуту банку.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за Заявою-Договором про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № PDV2-1288549 від 10 грудня 2020 року у розмірі 302796,66 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 270478, 42 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 32318, 24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 4541, 95 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, у порушення умов кредитного договору, суму заборгованості не сплачує. Відповідач не спростував обставини невиконання умов договору із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 302796,66 грн знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і суд вважав їх доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодився із заочним рішенням суду відповідач, його представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує на те, що відповідач взагалі не повідомлявся судом першої інстанції про відкриття провадження у справі, не отримував копії позовної заяви та доданих до неї доказів, також не був повідомлений про судове засідання призначене на 24 лютого 2023 року, у зв`язку з чим був позбавлений можливості зібрати докази та подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача також зазначає про те, що надані позивачем паперові копії електронних документів містять відповідні відомості про накладення на них підписів представників банку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також печатки Банку. Натомість відмітка про сертифікат електронного підпису відповідача на всіх зазначених документах відсутня. Тобто, відповідачем вказані документи в розумінні чинного законодавства не підписувались, тобто відповідач не надавав свою згоду на зазначені в цих документах умови кредитування, що у свою чергу, є також доказом порушення позивачем свого обов`язку доведення до відповідача передбачених Законом України «Про споживче кредитування» відомостей.

Також представник відповідача вказує на те, що позивачем не доведена обставина направлення 28 вересня 2022 року відповідачу вимоги про дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором належними та допустимими доказами, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову в частині дострокового стягнення кредиту, строк виплати якого ще не настав.

Позивачем також не доведено належними і допустимими доказами розмір заборгованості відповідача.

Представник відповідача також посилається на те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Судом першої інстанції також проігноровано ту обставину, що додані банком до позовної заяви правила банківського обслуговування фізичних осіб, якими він обгрунтовував свої вимоги, викладені в редакції від 25 грудня 2021 року, в той час, як сам кредитний договір укладено 10 грудня 2020 року, і правил, які діяли в цей момент, та доказів надання їх відповідачу для ознайомлення матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повідомлень на електрону пошту, які за даними звітів Київського апеляційного суду були доставлені 13 жовтня 2023 року. А отже сторони у справі, в порядку ст.ст. 128,130 ЦПК України, є належним чином повідомленими про розгляд справи апеляційним судом. Причини неявки учасники справи суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку визначеному ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Після призначення апеляційним судом справи до розгляду в судовому засіданні стороною відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду і набранням законної сили судом рішенням у справі №757/25092/23 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Райффайзен Банк». В тексті клопотання представником відповідача вказано, що провадження у справі № 757/25092/23 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Райффайзен Банк» було відкрито ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року, а предметом спору у цій справі є питання недійсності заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту 10 грудня 2020 року.

Вирішуючи вказане клопотання апеляційний суд виходить з наступного.

В порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 6 ч. 1 ст. 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Тлумачення наведених законодавчих норм дозволяє зробити висновок, що на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України провадження у справі підлягає зупиненню у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, у разі якщо рішення у цій справі ще не набрало законної сили.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об'єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У Постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року вказано на те, що матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми позики дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, всупереч наведених вимог законодавства, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, на підставі яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи, неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору на підставі наявних в матеріалах справи доказів, неможливість здійснення ним перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції відповідно до викладених у ньому висновків.

Сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі, оскільки незалежно від результату розгляду справи № 204/1523/21 (про визнання недійсним умов договору позики), апеляційний суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи № 175/1814/19 (про стягнення заборгованості).

У постановах Верховного Суду від 05березня 2019 року у справі № 910/5425/18 та від 20червня 2019 року в справі № 910/12694/18 вказано на те, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного розгляду апеляційного суду є заочне рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року, а предметом спору є матеріально-правова вимога позивача, який звернувся до відповідача про стягнення заборгованості, що виникла в результаті неналежного виконання умов кредитного договору.

Предметом позову у справі № 757/25092/23, яку розглядає Печерський районний суд м. Києва, є вимоги відповідача до позивача, про визнання недійсним умов укладеного між ними кредитного договору. За даними ЄДРСР по суті розгляд справи не здійснений.

Зважаючи на викладене, посилання суду апеляційної інстанції на те, що у справі № 757/25092/23 оспорюється факт дійсності кредитного договору, не свідчить про неможливість розгляду цієї справи, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, визначену приписами статті 204 ЦК України та обов`язок суду здійснити перевірку законності та обґрунтованості прийнятого місцевим судом рішення у справі, тоді як наслідки подальшого визнання недійсним умови договору позики визначені ЦК України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року в справі № 910/3980/16.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у цій справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.

В силу п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права: якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, апеляційним судом першочергово перевіряються саме такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії до відкриття провадження судом першої інстанції був здійснений запит до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_4 , який підтвердив його зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.37/.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 27 січня 2023 року о 09.00 годин /а.с.38/.

Судова повістка на ім`я відповідача була створена 09 грудня 2022 року /а.с.44/.

27 січня 2023 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з неявкою сторін у справі і в цей день були створені судові повідомлення про призначений розгляд справи на 24 лютого 2023 року /а.с.52-54/.

Конверт з повісткою на 24 лютого 2023 року був повернутий поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.55-56/.

24 лютого 2023 року розгляд справи був проведений судом першої інстанції за відсутності учасників справи та ухвалене оскаржуване судове рішення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В порядку п.2 ч. 7 та п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З наведених обставин справи вбачається, що судом першої інстанції в порядку визначеному процесуальним законом була здійснена перевірка зареєстрованого місця проживання відповідача, на вказану адресу була направлена судова кореспонденція, дані про вручення якої відсутні в матеріалах справи. Перше судове засідання було відкладено судом першої інстанції. Наступне повідомлення відповідача було також здійснено за адресою зареєстрованого місця проживання, однак конверт був повернутий поштовим відділенням з відміткою про відсутність адресата. А отже виходячи з положень ЦПК України, судом вчинені дії щодо повідомлення відповідача і він вважається повідомленим про дату та час судового розгляду справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача, щодо його неналежного повідомлення слід визнати безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції не може бути скасовано з цих підстав, так як порушень норм процесуального права не вбачається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма юридичними правами та обов`язками Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», що вбачається з відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

02 грудня 2015 року Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 в простій письмовій формі була підписана Угода № PDV2-1288549 про надання банківських послуг /а.с.14/.

10 грудня 2020 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір про надання банківських послуг у вигляді «Заява-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою»» № PDV2-1288549, який був підписаний із застосуванням електронних підписів сторін із зазначенням часу їх проставлення (10.12.2020 23:47). Даний договір також містить зазначення персональних даних відповідача, таких як серія та номер паспорта, дата та орган його видачі, реєстраційний номер картки платника податків.

За умовами цього договору позивач зобов`язався відкрити поточний рахунок та надати відповідачу кредит у сумі 229900,00 грн строком на 48 місяців під 34,90 % річних, а відповідач зобов`язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені заявою-договором. Графік погашення кредитної заборгованості також підписаний сторонами договору за допомогою електронних підписів та передбачає погашення заборгованості щомісячними платежами в сумі 8945,61 грн, як вказано і вп.1.2.5. договору /а.с.9-13/.

Відповідно до умов вказаного договору 11 грудня 2020 року банк надав відповідачу кредит в розмірі 229900,00 грн, що підтверджується випискою по рахунку /а.с.15/.

У зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе договірних зобов`язань, листом від 27 вересня 2022 року позивач висунув вимогу відповідачу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якому вказав, що загальна суму боргу складає 302796,66 грн, яка визначена станом на 14 серпня 2022 року та має бути повернута протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги /а.с.16/. За даними електронного ресурсу відправлення було вручено за довіреністю 04 листопада 2022 року /а.с.18/.

Згідно з розрахунком, складеним позивачем, станом на 14 серпня 2022 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 302796,66 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 270478,42 грн, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 11027,21 грн; заборгованість за відсотками у сумі 32318,24 грн, з яких прострочено відсотків 31542, 37 грн /а.с.7-8/.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказував на те, що на початку 2022 року він виїхав з території України, на підтвердження чого було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де містяться відмітки про виїзд 21.01. 22 року та виїзд 25.01.22 року та 03.02.22 аеропорт Бориспіль /а.с.93-94/. Ці дані також містяться у листі Державної прикордонної служби України від 29 березня 2023 року, у якому також зазначено про виїзд 03.02. 2022 року /а.с.116/.

В порядку ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 ч. 2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З наведених обставин справи вбачається, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим індентифікатором. А отже доводи відповідача про відсутність на наданих стороною позивача паперових копіях даних про його електронний підпис слід визнати безпідставними.

Умовами укладеного між сторонами договору визначена сума кредитування 229900,00 грн, строк кредитування - 48 місяців, процентна ставка за користування кредитом в розмірі 34,90 % річних, графік погашення заборгованості щомісячними платежами в сумі 8945,61 грн. Таким чином всі істотні умови кредитувння є узгодженими між сторонами у справі.

Обставина видачі кредитних коштів підтверджується позивачем випискою по рахунку, згідно з якою на рахунок відкритий на ім`я відповідача 11 грудня 2020 року було здійснено переказ коштів на суму 229900 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням з боку відповідача взятих на себе договірних зобов`язань, листом від 27 вересня 2022 року позивач висунув вимогу відповідачу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якому вказав, що загальна суму боргу складає 302796,66 грн та має бути повернута протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги.

За даними електронного ресурсу відправлення було вручено за довіреністю 04 листопада 2022 року. Вручення кореспонденції довіреній особі за місцем проживання відповідача, не суперечить вимогам чинного законодавства і таке вручення свідчить про отримання відповідачем вимоги позивача. А отже позивачем реалізовано право на дострокову вимогу, а відповідачем у визначений строк вказана вимога виконана не була.

Згідно з розрахунком, складеним позивачем, станом на 14 серпня 2022 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 302796,66 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 270478,42 грн, та заборгованість за відсотками у сумі 32318,24 грн. В цьому розрахунку зазначені суми фактичного погашення кредиту, суми реструктуризації та капіталізації, внаслідок яких збільшилась сума кредиту, але розмір відсотків визначений менший ніж за умовами графіку погашення заборгованості. При цьому, слід зазначити, що розрахунок заборгованості не є фінансовим документом, є лише додатком до позовної заяви, що підписаний представником.

Однак, за умовами кредитного договору та згідно з випискою по рахунку відповідачем був одержаний кредит в розмірі 229900 грн, а отже сума заборгованості за тілом кредиту не може перевищувати суму наданого кредиту. Разом з цим, позивачем була надана виписка по рахунку відповідача лише за один день 11 грудня 2020 року, тобто позивачем не надані дані про інші операції за цим рахунком.

Таким чином, враховуючи наявні суперечності у даних позивача в розрахунку та виписці по рахунку, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведений заявлений ним розмір заборгованості, а тому підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення. Разом з тим, встановивши обставини справи та надавши їм правовому оцінку колегія суддів не встановила підстав для задоволення заявлених позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

В порядку ч.ч.1,2,13 ст. 141 ЦПК України, враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, перегляду підлягає і порядок компенсації судових витрат.

Отже враховуючи, що апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, то стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сплачена при зверненні з апеляційною скаргою сума судового збору в розмірі 6812, 25 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі в розмірі 6812,25 грн.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», , місце знаходження: 01011 м. Київ вул. Лєскава, 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук