Провадження № 2/344/799/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Думич Оксана Іванівна до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

24.10.2022 адвокат Думич О.І., в інтересах позивача звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача, в якому просить : у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що по АДРЕСА_1 , загальною вартістю 190 350 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 27.10.2009 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано 10.01.2022.

Після розірвання шлюбу виникла необхідність здійснити поділ спільного майна. Під час перебування у шлюбі, 18.11.2009, відповідачем шляхом укладення із ТОВ «ФРАНКІВСЬКМІСЬКБУД» договору купівлі продажу №Ф-Н-34, придбано за спільно-набуті кошти у спільну сумісну власність подружжя об`єкт нерухомого майна квартиру по АДРЕСА_1 . Ціна продажу -190 350 грн.

09.09.2010 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради було винесено рішення «Про оформлення права власності на нерухоме майно» №503, відповідно до якого право власності на квартиру було оформлено за відповідачкою. 28.09.2010 на підставі такого рішення було видано свідоцтво про право власності на квартиру, яке вподальшому зареєстровано.

Звертають увагу, що на підставі рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/20206/21 від 12.08.2022 позивач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку ( доходу).

Повідомляє, що позивач не бажає проводити компенсацію вартості квартири, оскільки вважає, що ефективним способом захисту порушеного права є визнання за ним права власності на частину квартири.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, 24.10.2022 таку передано головуючій Кіндратишин Л.Р.

26.10.2022- провадження у справі відкрито.

30.11.2022 від відповідача надійшов відзив. В обґрунтування такого, зокрема зазначено, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були власниками житлового будинку, що в АДРЕСА_2 . Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вона та мати успадкували по частині вказаного будинку. Матір померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті в 2008 році вона успадкувала додатково частку матері.

04.11.2009 вказаний будинок вона продала за 167 498 грн. Такі кошти належали їй особисто.

27.10.2009 між нею та позивачем було зареєстровано шлюб.

Вподальшому кошти в сумі 167 498 грн., які були отримані внаслідок укладення договору були вкладені у придбання спірної квартири. Загальна сума договору становить -190 360 грн. і оплата була проведена нею відповідно до квитанцій.

Спірна квартира придбана за кошти, які отримано нею за відчуження належного їй майна, відтак є особистою приватною власністю, та відповідно не є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу.

19.12.2022 надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідачка жодним чином не підтвердила факт придбання майнових прав на квартиру за рахунок коштів, отриманих від продажу будинку. Вважають, що різниця між договорами становить 14 днів, і кошти відповідач мала можливість витратити на особисті потреби.

Разом з тим, ціна житлового будинку складала 167 498 грн., а купівлі майнових прав на квартиру - 190 360 грн.

Більше того, позивач стверджує, що відповідачка фактично отримала від продажу квартири 10 000 дол. США, що становить 80 000 грн.

Сестра відповідачки ОСОБА_5 вказує, що ОСОБА_2 не була єдиною спадкоємницею. Між відповідачкою та її сестрою була усна домовленість, за якою ОСОБА_5 зобов`язалась відмовитись від її частки, а ОСОБА_2 продати житловий будинок та розділити із нею кошти, отримані від продажу, порівну.

Таким чином, вважають, що оскільки відповідач отримала лише 80 000 грн. від продажу житлового будинку, на момент укладення договору у неї не було доходу у розмірі, достатньому для купівлі майнових прав на квартиру, та відповідно заощаджень, то у ОСОБА_2 не вистачало б особистих коштів на купівлю майнових прав на квартиру, а отже її твердження не відповідає дійсності.

Повідомляють, що частина першого платежу за квартиру була оплачена за рахунок власних заощаджень позивача та коштів, отриманих сторонами у подарунок під час укладення шлюбу, які є спільною сумісною власністю подружжя. Звертають увагу, що квартира придбана з розтермінуванням платежу.

Разом з тим, позивач спільно із своїм батьком власними силами здійснили ремонтні роботи у квартирі, до квартири придбано меблі, побутову техніку, внаслідок чого збільшилась її вартість.

24.01.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження.

Представник позивача адвокат Думич О.І. у вступному слові позовні вимоги підтримала з мотивів, які викладені письмово. Позов просила задоволити.

Відповідач та її представник адвокат Мізунський М.М. проти позову заперечили з мотивів, що викладені у відзиві. Відповідач додатково зазначила, що позивач не вкладав своїх коштів у купівлю спірної квартири. Графіку сплати внесків на квартиру в неї не збереглося, такий був погоджений усно.

Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 27.10.2009 по 10.01.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі ( свідоцтво про шлюб, рішення Івано-Франківського міського суду від 08.12.2021 у справі №344/14790/21- а.с.5-7).

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей : син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання яких ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки з 14.12.2021 ( а.с.16).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради від 09.09.2010 за №503, витягу про реєстрацію права власності від 29.09.2010 №27481777, виданого Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 28.09.2022, №311095444, ОСОБА_8 належить квартира АДРЕСА_3 ( а.с.11-12, 15).

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».

До коштів, які належали подружжю (їй/йому) особисто відносяться: набуті до шлюбу; одержані під час шлюбу, але як премії, нагороди, які один із подружжя одержав за особисті заслуги; як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала одному із подружжя, а також як відшкодування завданої йому моральної шкоди; як страхові суми, одержані одним із подружжя за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю; одержані під час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадкування; одержані під час шлюбу за реалізоване майно, яке належало одному із подружжя на праві особистої приватної власності. Зокрема, кошти, одержані від реалізації спадкового майна, або майна, яке належало одному із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю цього подружжя, навіть якщо б вони були внесені в банк або іншу фінансову установу під час шлюбу.

Так, відповідач заперечуючи факт спільної сумісної власності на квартиру стверджувала, що її придбано за її особисті кошти.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

18.11.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Франківськміськбуд» ( продавцем) та ОСОБА_8 ( покупцем) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено у майбутньому на квартиру АДРЕСА_3 . Загальна сума договору складає 190 350 грн. (а.с.8-9).

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера ТОВ «Франквськміськбуд», кошти як гарантійні внески приймались від ОСОБА_8 на загальну суму вартості квартири 190 350 грн., а саме : №446 від 18.11.2009 на суму 135 626 грн.; №475 від 17.01.2009 на суму 2 500 грн.; №500 від 20.01.2010 на суму 10 000 грн. ( а.с.40) №520 від 23.02.2010 на суму 2 500 грн.; №531 від 17.03.2010 на суму 2 500 грн.;№549 від 20.04.2010 на суму 2 500 грн. ( а.с.41), №569 від 20.05.2010 на суму 2 500 грн., № 5575 від 25.06.2010 на суму 2 500 грн.; №5587 від 16.07.2010 на суму 2 500 грн. ( а.с. 42); №5607 від 20.08.2010 на суму 5 090 грн; №5626 від 21.09.2010 на суму 3 000 грн. ( а.с. 43); №5674 від 22.10.2010 на суму 4 900 грн.; №5694 від 19.11.2010 на суму 5000 грн.( а.с. 44).

06.08.2010 ОСОБА_2 отримала від ТОВ «Франківськміськбуд» вказану вищу квартиру за актом прийому передачі ( а.с. 10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.11.2009, що посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9 продала житловий будинок по АДРЕСА_2 , що належний їй на підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків, від 20.12.2001 та від 20.03.2008. Ціна продажу 167 498 грн. ( а.с.36-39).

Згідно пункту 9 такого договору продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 167 498 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення договору та є попередньою платою згідно ст. 693 ЦПК України. Сторони стверджують про факт повного розрахунку за цим договором.

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕД Експрес Комфорт» за №343 від 12.10.2021 по АДРЕСА_1 зареєстровані : ОСОБА_2 та сини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 45).

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами той факт, що спірна квартира придбана за ціною 190 350 грн., з яких частина коштів (167 498 грн.) внесена виключно відповідачем за рахунок її особистих коштів відповідача, отриманих від продажу житлового будинку (від продажу спадкового майна), зокрема перший внесок за придбання такої квартири мав місце 18.11.2009 на суму 135 626 грн. ( значним, складає більшу половину ціни), у той час коли спадковий будинок було відчужено - 04.11.2009, а шлюб між сторонами по справі зареєстровано - 27.10.2009.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів за період І квартал 2009 по 4 квартал 2010 року ОСОБА_2 отримала 21 574, 15 грн.

У той же час, відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів за період І квартал 2009 по 4 квартал 2010 року, позивача становить 21 167,5 грн.

Що стосується твердження сторони позивача про те, що позивач мав заощадження до шлюбу, про що свідчить копія трудової книжки, де містяться записи про трудову діяльність, однак такі не свідчать про розмір доходів.

Твердження стороною позивача про те, що після придбання квартири, позивач власними зусиллями провів у ній ремонт, прибав меблі, що істотно збільшило її вартість, залишились лише твердженнями. При посиланні на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені її окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20). Разом з тим, позивач звернувся з вимогами, саме про поділ квартири вартістю 190 350 грн.

Покликання сторони позивача, що спадкоємницею за майном батьків відповідача також була її сестра, спростовуються тими ж свідоцтвами про право на спадщину, що зазначені у договорі купівлі продажу спадкового будинку.

За таких обставин суд, виходячи з принципу розумності і справедливості, оскільки суду не надано суду доказів наявності в колишнього подружжя будь-яких інших коштів в достатній кількості для придбання квартири, окрім особистих коштів відповідача, та відомостей про фактично рівні незначні ( в порівнянні з ціною спірної квартири, першим внеском) офіційні доходи сторін (позивача 21 167,5 грн., відповідача 21 574, 15 грн.), установив, що частка позивача у спірній квартирі становить 6/100 (11 426 грн.), а відповідача - 94/100 ( 178 924 грн), так як 190 350 грн. ( ціна квартири) -167 498 грн. ( особисті кошти відповідачки) = 22 852. Відтак позов підлягає до часткового задоволення, визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/100 частки - квартири АДРЕСА_3 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задоволити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 6/100 частки - квартири АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.