Справа № 456/18/23
Провадження № 2/456/398/2023
РІШЕННЯ

іменем України

24 липня 2023 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони та інші учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

зміст позовних вимог про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у приміщенні суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, 89, за правилами загального позовного провадження, за участі представниці позивачки ОСОБА_1 адвокатки Турчин Ю.І. та представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мундяка М.М., -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка АО «Гт правовий захист» Турчин Ю.І. (ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1177396 від 27.12.2022 року в оригіналі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001850 від 24.01.2020 року у належно засвідченій копії містяться в матеріалах справи), 27.12.2022 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерувала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 03.01.2023 року за вх. № 48, в якій просить ухвалити рішення про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за зареєстрованим місцем його проживання у будинку АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення цієї позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., позивачка ОСОБА_1 залишає за собою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач ОСОБА_3 , який приходиться позивачці ОСОБА_1 дядьком по материнській лінії, був зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 , за згодою голови колгоспного двору ОСОБА_4 (батька відповідача та матері позивачки), одночасно він, нарівні з позивачкою ОСОБА_1 , був також членом колгоспного двору, куди, з-поміж іншого майна, входив вказаний будинок. Відповідач ОСОБА_3 ще у 2002 році одружився, у зв`язку з чим виїхав з вказаного будинку до своєї дружини та забрав усі свої особисті речі, після чого жодного дня більше у вказаному будинку не проживав, а лише навідувався в гості. Тим часом, в силу скасування поняття категорії «колгоспний двір», а також відмови усіх членів, у тому числі й відповідача ОСОБА_3 , колишнього колгоспного двору, куди, з-поміж іншого майна, входив вказаний будинок, від належних їм часток у такому майні, на користь позивачки ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30.01.2004 року за № 7 «Про оформлення права власності на житловий будинок» за позивачкою ОСОБА_1 оформлено право власності на частину вказаного будинку, після чого у встановленому порядку здійснено державну реєстрацію такого права власності. Інша частина вказаного будинку належить на праві власності третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , реальний розподіл вказаного будинку не проводився, проте такий фактично складається з двох окремих квартир. Позивачка ОСОБА_1 вказує про припинення у відповідача ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням у вказаному будинку та звертає увагу суду також на ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 , залишаючись зареєстрованим у вказаному будинку, однак фактично з 2002 року проживаючи в іншій місцевості в іншому житлі, тим самим чинить їй перешкоди, зокрема порушує її право власності щодо вказаного будинку, тобто право вільно ним користуватись і розпоряджатись, так як добровільно не знявся з реєстрації, хоча міг би зареєструвати своє місце проживання за місцем фактичного перебування, а також унеможливлює звернення позивачки ОСОБА_1 за отриманням пільг по оплаті житлово-комунальних послуг та вирішення інших питань, пов`язаних з утриманням цього житла. Відтак позивачка ОСОБА_1 , виходячи з положень статей 15-16, 319, 383, 391, 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України, була змушена звертатись до суду із даним позовом, у котрому обрала спосіб захисту визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на позовну заяву ОСОБА_1 , з її участю як третьої особи, до відповідача ОСОБА_3 , про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подала проте у своїй заяві про розгляд даної справи за її відсутності, нею одночасно висловлено позицію на підтримання названих позовних вимог у повному обсязі, а викладені позивачкою ОСОБА_1 у позовній заяві нею не оспорюються.

Відповідач ОСОБА_3 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні цієї позивачки, - ОСОБА_2 , до нього, про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не подав, свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. Проте, уповноважений представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Мундяк М.М. (ордер на надання правничої допомоги серії ВС № 1177855 від 21.02.2023 року в оригіналі та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000535 від 23.02.2017 року у належно засвідченій копії містяться в матеріалах справи), будучи присутнім у судових засіданнях з розгляду даної справи по суті, проти задоволення названих позовних вимог заперечив у повному обсязі, мотивуючи наміром свого довірителя повернутися у будинок АДРЕСА_1 , для проживання, оскільки там ще наявні його особисті речі, а після розлучення та переїзду від колишньої дружини, він не має іншого житла та змушений таке винаймати у сторонніх осіб, на що у нього йдуть зайві витрати. При цьому, жодних спроб вселитися у вказаний будинок відповідач ОСОБА_3 не робив, будь-яких перешкод у проживанні у вказаному будинку упродовж періоду з 2002 року і по дату ухвалення даного рішення суду йому ніхто не чинив. Не заперечував також й тієї обставини, що відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у витратах, котрі, з-поміж інших, несе позивачка ОСОБА_1 з утримання цього житла, оскільки він комунальними послугами не користувався. Однак, наполягав на тому, що належною позивачкою, окрім ОСОБА_1 , повинна також бути й ОСОБА_2 , оскільки вказаний будинок не поділений реально, й вони обидві значаться його співвласницями у рівних частинах, а саме по частині кожна, а тому у випадку порушення їх відповідних прав щодо користування вказаним будинком, такі б мали пред`являти позов разом.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 , у порядку представництва, котре здійснює адвокатка АО «Гт правовий захист» Турчин Ю.І., скориставшись засобами поштового зв`язку, 27.12.2022 року, одночасно із скеруванням у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовної заяви, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 03.01.2023 року за вх. № 48, подала заяву про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

Відповідач ОСОБА_3 , у порядку представництва, котре здійснює адвокат Мундяк М.М., скориставшись канцелярією, 21.02.2023 року подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 2516, у котрому просив надати матеріали даної справи для ознайомлення та відкласти у зв`язку з цим призначене у ній підготовче засідання на інші дату та час.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , скориставшись канцелярією, 16.03.2023 року подала у Стрийський міськрайонний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3919, у котрій просила проводити розгляд цієї справи за її відсутності.

Інших письмових заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, на виконання вимог частин 6, 7 ст. 187 ЦПК України, 04.01.2023 року було вжито заходів для звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача ОСОБА_3 ..

Оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи відповідача ОСОБА_3 , то суддею 04.01.2023 року було вжито заходів для звернення до Державної податкової служби України щодо надання відповідної інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків такої фізичної особи відповідача ОСОБА_3 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 11.01.2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 21.02.2023 року, 12:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 21.02.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче засідання відкладено на підставі пункту 1 ч. 2 ст. 198, пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час наступного підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 30.03.2023 року, 12:00 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 30.03.2023 року підготовче провадження у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Задоволено заяву позивачки ОСОБА_1 , подану через свою представницю адвокатку Турчин Ю.І., про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , для їх допиту у судовому засіданні під час розгляду справи по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду даної справи по суті зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 15.05.2023 року о 10:45 год..

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 15.05.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання щодо розгляду цієї справи по суті відкладено на підставі пункту 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. Визначено місце, дату та час наступного підготовчого засідання у справі зал судових засідань у приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області, що за адресою: вул. Т. Шевченка, 89, м. Стрий, Львівська область, 19.06.2023 року, 11:30 год.. Перед цим, на виконання вимог ч. 8 ст. 223 ЦПК України, здійснено допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які з`явилися.

Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 19.06.2023 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні усного клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мундяка М.М. про поновлення строку на подання письмових доказів та зави про допит свідків, розпочато з`ясування обставин справи й перевірки їх доказами, після чого у судовому засіданні оголошено перерву до 24.07.2023 року о 11:00 год..

Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області (головуючий суддя Микитин В.Я.) від 24.07.2023 року, постановленими без виходу до нарадчої кімнати, продовжено й завершено з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, після чого проведено судові дебати, надано можливість представникам сторін обмінятись репліками, й суд залишився у нарадчій кімнати для ухвалення вступної та резолютивної частини даного рішення.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки ОСОБА_1 за пред`явленими нею позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача ОСОБА_3 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Сторонами та іншими учасниками цієї справи у позовній заяві, у наданих ними на адресу суду письмових заявах процесуального характеру та поясненнях їх уповноважених представників, наданих у судовому засіданні, визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими будинок АДРЕСА_1 , входив до майна колишнього колгоспного двору, члени котрого, у тому числі й відповідач ОСОБА_3 , відмовилися від частки у такому майні на користь іншої члена цього колгоспного двору позивачки ОСОБА_7 .. Рішенням виконавчого комітету Стрілківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 30.01.2004 року за № 7 «Про оформлення права власності на житловий будинок» (копія міститься у справі. а. с. 11), оформлено право власності на частину будинку АДРЕСА_1 за позивачкою ОСОБА_7 та доручено КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію відповідного права власності. Право власності позивачки ОСОБА_1 на частину вказаного будинку зареєстровано КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 29.07.2004 року, що також стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 4288827, сформованим КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 29.07.2004 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 5476681 (копія міститься у справі, а. с. 18). Інша частина вказаного будинку належить на праві власності третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , реальний розподіл вказаного будинку не проводився.

Отже, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , а також третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , починаючи з 2004 року, у рівних частинах по частині кожна, є співвласницями будинку АДРЕСА_1 , у тому числі й у зв`язку із скасуванням поняття категорії «колгоспний двір», до складу майна у котрому він входив.

У вказаному будинку зареєстрована та фактично проживає позивачка ОСОБА_1 , а також мають зареєстроване місце проживання її матір ОСОБА_5 , чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_8 , двоє їх синів ОСОБА_9 й ОСОБА_10 , а також дядько позивачки по материнській лінії відповідач ОСОБА_3 , що стверджується довідкою Миртюківського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 15.12.2022 року за вих. № 520 (міститься у справі, а. с. 26), а також будинковою книгою для прописки громадян (копія міститься у справі, а. с. 22-25), останній був зареєстрованим у вказаному будинку як колишній член колгоспного двору, до складу котрого він входив.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 у вказаному будинку хоча й зареєстрований, проте більше двадцяти років, а саме з 2002 року там не проживав й не проживає, як і не здійснює оплати за надані комунальні послуги та несе інші витрати з утримання цього житла, що стверджується довідкою Миртюківського старостинського округу виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 14.12.2022 року за вих. № 514 (міститься у справі, а. с. 25), а також наданими у судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які також додали, що особистих речей відповідача ОСОБА_3 у цьому житлі немає.

Отже відповідач ОСОБА_1 , більше року за добровільною згодою не проживає за зареєстрованим у встановленому порядку своїм місцем проживання у будинку АДРЕСА_1 , а постійно проживає в іншій місцевості, своєї адреси суд не повідомив, а будь-яких перешкод у проживанні у вказаному будинку йому не чинилось, туди він на постійне місце проживання не повертався. Крім того, обоє співвласниць вказаного будинку не ведуть спільного господарства з цим відповідачем, а останній, відповідно, не бере участі в утриманні згаданого житла.

Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного заочного рішення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, окремі норми чинних Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) та Житлового кодексу України (у редакції Закону України № 2215-ІХ від 21.04.2022 року «Про дерадянізацію законодавства України» (надалі ЖК України), положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколи до неї, норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, за загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених у ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Про зазначене також йдеться у статтях 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статей 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.12.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 320/9482/17 та номером провадження 61-6318св19 вказав, що початок відліку часу відсутності особи у житловому приміщенні визначається від дня, коли ця особа залишила житлове приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 490/12384/16-ц та номером провадження 61-37646св18; від 22.11.2018 року у справі за єдиним унікальним номером 760/13113/14-ц та номером провадження № 61-30912св18; від 26.02.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 333/6160/17 та номером провадження 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 182/6536/13-ц та номером провадження 61-23089св19.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи.

Оскільки вичерпного переліку поважності причин непроживання особи в житловому приміщенні чинне законодавство не встановлює, то зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та зібраних у справі доказів. Отже, позивачка ОСОБА_1 , як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи її позову, доводиться їхня достатність та переконливість.

У свою чергу, наданими позивачкою ОСОБА_1 й дослідженими судом у даній справі доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, безперечно стверджується та обставина, що відповідач ОСОБА_3 , який приходяться їй дядьком по материнській лінії, відсутній у житловому приміщенні належного їй та третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності будинку АДРЕСА_1 понад один рік, так як зі своєї добровільної згоди не проживає у цьому житлі ще з 2002 року в силу переїзду на постійне місце проживання в іншу місцевість, він протягом вказаного строку назад на постійне місце проживання не повернувся, а перешкод у проживанні за місцем реєстрації йому ніхто не чинив, у зв`язку з чим право зазначеного відповідача щодо користування згаданим житловим приміщенням у вказаному будинку слід давно вважати припиненим, а його самого слід визнати таким, що як колишній член колгоспного двору, до складу котрого входив вказаний будинок, та одночасно як колишній член сім`ї позивачки ОСОБА_1 , втратив право користування цим житловим приміщенням.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що припинення права користування відповідача ОСОБА_3 житловим приміщенням у вказаному будинку надасть можливість усунути позивачці ОСОБА_1 перешкоди вільно ним користуватись, зокрема й звернутись за отриманням житлових соціальних пільг, зменшивши тим самим покладені, з-поміж інших, й на неї додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також скористатись іншими можливостями співвласниці об`єкта нерухомого майна, пов`язаного з його використанням, що у повній мірі буде справедливим по відношенню до останньої.

При цьому належність вказаного будинку не лише позивачці ОСОБА_1 , але й третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності, й не проведення його реального розподілу, само по собі не вимагає одночасного звернення обох співвласниць до суду за захистом порушених прав, пов`язаних з користуванням цим будинком, як це помилково вважає адвокат Мундяк М.М., який представляє інтереси відповідача ОСОБА_3 , так як обидві названі співвласниці здійснюють свої права щодо користування та розпорядження вказаним будинком на власний розсуд, а не пред`явлення відповідних позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 однією з них не припиняє/не відновлює порушення цим відповідачем прав іншої.

Відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Розподіл судових витрат у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із однією вимогою немайнового характеру у розмірі 992 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією Філії Львівського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» від 27.12.2022 року (міститься у справі, а. с. 1), слід здійснити у такому порядку, зокрема в силу ухвалення рішення на користь позивачки ОСОБА_1 та її відповідної волі про покладення цих судових витрат на неї, залишити за зазначеною позивачкою.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; громадянка України; зареєстроване та фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянка України; зареєстроване та фактичне місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; громадянин України; зареєстроване місце проживання фізичної особи АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання фізичної особи не повідомлено; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Дата складення повного судового рішення: 25 липня 2023 року.

Суддя Володимир МИКИТИН