ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року

справа № 712/12511/21
провадження № 22-ц/821/902/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у складі головуючого судді Стеценко О. С.,

в с т а н о в и в :

01 лютого 2023 року приватний виконавець Недоступ Д. М. звернувся до місцевого суду з поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Мотивація подання зводилася до того, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. перебуває виконавче провадження № 70793142 з примусового виконання виконавчого листа № 712/12511/21 від 13 січня 2023 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 30 квітня 2021 року у сумі 2 132 000,00 грн, за договором позики від 12 травня 2021 року у сумі 378 000,00 грн, за договором позики від 21 травня 2021 року у сумі 783 000,00 грн, всього стягнуто 3 293 000,00 грн.

У ході примусового виконання виконавчого документа, приватним виконавцем накладено арешт на все майно та кошти боржника, а також направлено запити у відповідні інстанції з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника.

У ході вчинення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_5 25 серпня 2012 року уклала шлюб громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2022 року у справі № 712/703/22 розірвано шлюб між ОСОБА_4 , яка є боржник та ОСОБА_3 .

У ході проведення виконавчих дій виконавцем встановлено, що колишній чоловік боржника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіє на праві власності автомобілем BMW 435X1, 2014 року, який було придбано 17 березня 2020 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів.

З наведених обставин вбачається, що автомобіль BMW 435X1, 2014 року придбаний у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а тому належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності.

Автор подання просив визначити 1/2 частку боржника ОСОБА_2 у майні, а саме автомобілі BMW 435 XI, 2014 року, для звернення на нього стягнення в порядку примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/12511/21.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що у даній справі є спір про право щодо належності спірного автомобіля колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому є необхідність звернення до суду саме в порядку позовного провадження.

В апеляційній скарзі, поданій 10 травня 2023 року ОСОБА_1 , з посиланням на не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушено питання про скасування ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2023 року та постановлення нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця виконавчого кругу Черкаської області Недоступа Д. М. про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Також скаржником викладено прохання про визначення 1/2 частки боржника ОСОБА_4 в автомобілі BMW 435 XI, легковий купе 2014 року випуску для звернення на нього стягнення в порядку примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/12511/21.

Мотивація скарги зводиться до того, що постановлення Соснівським районним судом м. Черкаси ухвали про залишення без розгляду подання приватного виконавця Недоступа Д. М. призведе до утруднення або взагалі унеможливлення виконання законного судового рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за виконавчим листом в розмірі 3 293 000 грн.

Доводи апеляційної скарги фактично побудовані на доведенні скаржником тих обставин, що майно про визначення частки боржника в якому ставиться питання в поданні є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та її колишнього чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, залишення позову(заяви) без розгляду.

Згідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, приведеним вимогам в цілому відповідає.

При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/12511/21 від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 3 293 000 грн, у задоволенні вимог до ОСОБА_3 відмовлено (а. с. 37-41).

13 січня 2023 року на виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист № 712/12511/21, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 3 293 000 грн (а. с. 3).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. від 18 січня 2023 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 712/12511/21 від 13 січня 2023 року ВП № 70793142 (а. с. 4).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. від 18 січня 2023 року у ВП №70793142 накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_7 (а. с. 5).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Д. М. від 18 січня 2023 року у ВП № 70793142 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_7 (а. с. 6).

Також, з метою виконання рішення суду приватним виконавцем направлені відповідні запити для виявлення майна боржника (а. с. 7-14).

У ході вчинення виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_5 25 серпня 2012 року уклала шлюб громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 березня 2022 року у справі № 712/703/22 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 16).

У ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що колишній чоловік боржника, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіє на праві власності автомобілем BMW 435X1, 2014 року, який було придбано 17 березня 2020 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а. с. 18).

Згідно нотаріальної заяви ОСОБА_4 від 17 грудня 2021 року, остання зазначила, що автомобіль марки BMW 435X1, 2014 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на її чоловіка ОСОБА_3 , набутий ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі у його особисту приватну власність за його особисті грошові кошти, які є його особистим збереженням (заощадженням). Боржник зазначила, що не має і в подальшому не буде мати будь-яких претензій майнового характеру до ОСОБА_3 щодо вказаного автомобіля (а. с. 42).

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення приватного виконавця до суду з даним поданням стало те, що бездіяльність боржника ОСОБА_4 ускладнює виконання рішення та, на переконання державного виконавця, є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким вона володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та колишнього члена її сім`ї, оскільки набуте в період їх перебування у фактичних шлюбних відносинах, відсутність виділеної частки майна боржника унеможливлює виконавцю вчинити виконавчі дії пов`язані з описом та арештом майна боржника.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні визначений ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 зазначено, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, яке виконується.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховний Суду у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 дійшла висновків, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами ст. 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ст. 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2 ст. 4, ч. 4 ст. 42 ЦПК України).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абз. 1 ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (ч. 1 ст. 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення і право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності, свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, по`вязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові роз`яснила свою позицію шляхом уточнення своїх висновків. Зазначене уточнення полягає в такому. В разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, по`вязані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені).

Отже, суд першої інстанції вірно визначився з характером подання приватного виконавця Недоступа Д. М. та обґрунтовано дійшов висновку, що останній звернувся до суду для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами, частки яких у праві спільної сумісної власності не зареєстровані, титульний власник спірного майна заперечує те, що воно являється об`єктом спільної сумісної власності, вважаючи його особистою приватною власністю, стягувач заперечує проти такого посилання, а відтак, право спільної сумісної власності даного транспортного засобу є спірним, що є спором про право в рамках якого і має доводитися чи спростовуватися презумпція спільності майна подружжя і який належить, за усталеною судовою практикою, вирішувати в позовному провадженні, що зовсім не межує зі справою, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням письмових доказів та дійшов правильного висновку.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності судового рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для його скасування, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. Більше того, аргументи наведені у скарзі ОСОБА_1 зводяться до доведення факту набуття ОСОБА_4 та ОСОБА_3 майна про яке ставиться питання в поданні, тоді коли дані питання не можуть вирішуватися в рамках вирішення процесуальних питань, що пов`язані безпосередньо з виконанням судового рішення, як і зазначалося вище.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови суду складено 12 липня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Л. В. Нерушак