Головуючий у І інстанції Козіна С.М.
Провадження № 22-ц/824/6345/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Ржищівського міського суду Київської області з позовом доТОВ «Вердикт Капітал», Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, який визнано таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04 серпня 2022 року Ржищівським міським судом Київської області було ухвалено рішення по справі № 374/74/22, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, за період з серпня 2021 року по вересень 2022 року з пенсії позивача було стягнуто і перераховано на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. 8 807,51 грн., з яких: 7 489,60 грн. - на користь стягувача, 1 317,91 грн. - на користь приватного виконавця, що підтверджується довідкою приватного виконавця № 8369 від 04 листопада 2022 року та звітами ПФУ про здійснення відрахувань та виплат.

Позивач зазначила, що з метою врегулювання спору мирним шляхом вона звернулась до ТОВ «Вердикт Капітал» та приватного виконавця з вимогою про добровільне повернення стягнутих з неї коштів, однак досудове врегулювання спору не дало позитивних результатів, тому вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути на свою користь з ТОВ «Вердикт Капітал» кошти в сумі 7 489,60 грн. та з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. в сумі 1 317,91 грн., як безпідставно набуті, згідно вимог ст. 1212 ЦК України, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 12 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 7 489,60 грн.

Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в сумі 1 317,91 грн.

Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування судового збору у розмірі 843,90 грн.

Стягнуто з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування судового збору у розмірі 148,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Сидорчук А.А. через представника - адвоката Коваля Р.О., подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 січня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., та вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця є окремими виконавчими документами, виконання яких відбувається разом зі стягненням заборгованості за основним виконавчим документом в межах виконавчого провадження. Постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 18.05.2021 року, про мінімальні витрати виконавчого провадження від 18.05.2021 року та про розмір додаткових витрат виконавчого провадження НОМЕР_2 є дійсними та чинними на момент розгляду справи.

За вищенаведених обставин правова підстава позовних вимог, а саме ст.1212 ЦК України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин в частині вимог ОСОБА_1 до приватного виконавця Сидорчука А.А. про стягнення коштів, як безпідставно набутих, оскільки ці кошти набуті приватним виконавцем на підставі винесених ним постанов, які є чинними та ніким не скасованими.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (8 807 грн. 51 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення оскаржено лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 відносно приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А., колегія суддів відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. 05 квітня 2021 року вчинено виконавчий напис, реєстраційний № 87197, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 42 084,83 грн.

На підставі вказаного виконавчого напису № 87197 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. було відкрито виконавче провадження ВП № 65478883 від 18 травня 2021 року.

Зазначені обставини встановлено рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 04 серпня 2022 року у справі № 374/74/22, що набрало законної сили 06 вересня 2022 року, яким виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за реєстраційним № 87197 від 05 квітня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 42 084,83 грн. визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.6-8).

Також встановлено, що за період з серпня 2021 року по вересень 2022 року включно в межах виконавчого провадження ВП № 65478883 з пенсії ОСОБА_1 було проведено стягнення в сумі 8 807,51 грн., з яких: борг на користь стягувача - 7 489,60 грн., основна винагорода приватного виконавця - 748,91 грн., витрати виконавчого провадження - 569 грн. Дані обставини підтверджуються листом приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. № 8369 від 04 листопада 2022 року (а.с.9) та звітами Кагарлицького об`єднаного відділення ПФУ про здійснення відрахувань та виплати (а.с.10-15).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з приватного виконавця коштів, сплачених як основна винагорода та витрати на проведення виконавчих дій у загальному розмірі 1 317,91 грн., суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ст.1212 ЦК України.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, які підлягають окремому примусовому виконанню, серед іншого, належать: виконавчі написи нотаріусів, постанови державних чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Як зазначено у ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

У відповідності до абзацу 2 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується у порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів.

Подібна за змістом позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 296/7644/17.

Відомості щодо звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження та ухвалення стосовно вказаного питання судового рішення в матеріалах справи відсутні, а відтак відсутні будь-які підстави, за яких суд міг би встановити факт порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, слід зазначити, що постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця є окремими виконавчими документами, виконання яких відбувається разом із стягненням заборгованості за основним виконавчим документом в межах виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що основна винагорода приватного виконавця у розмірі 748,91 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 569 грн. були стягнуті з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Сидорчука А.А. в рамках виконавчого провадження на підставі постанов приватного виконавця, які і є правовою підставою стягнення цих коштів з боржника.

Вищевказані постанови приватного виконавця є чинними і ніким не скасовані, у зв`язку із чим помилковим є висновок суду першої інстанції про безпідставність набуття приватним виконавцем Сидорчуком А.А. коштів у розмірі 1 317,91 грн., що, в свою чергу, свідчить про неправильність застосування судом положень ст.1212 ЦК України в частині вирішення вимоги позивача про стягнення коштів з приватного виконавця.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення в частині стягнення з приватного виконавця Сидорчука А.А. на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1 317 грн. 91 коп. судом ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги позивача. Скасуванню також підлягає і рішення суду в частині стягнення з приватного виконавця Сидорчука А.А. на користь ОСОБА_1 коштів на відшкодування судового збору у розмірі 148 грн. 50 коп., оскільки у задоволенні вимог позивача до приватного виконавця апеляційний суд відмовляє, що виключає компенсацію за рахунок виконавця витрат, понесених по справі позивачем. Рішення суду в іншій частині не є предметом апеляційного оскарження, відтак його законність і обґрунтованість апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. підлягають стягненню судові витрати по сплаті ним судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича - задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 січня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича про стягнення грошових коштів в сумі 1 317 (одна тисяча триста сімнадцять) гривень 91 копійка - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 12 січня 2023 року в частині стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича на користь ОСОБА_1 коштів на відшкодування судового збору у розмірі 148 грн. 50 коп. - скасувати.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича (місцезнаходження: 09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Спартаківська, 12, оф. 1) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: