Номер провадження: 22-ц/813/4446/23
Справа № 946/8686/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних,

встановив:

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, у якому на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних просив стягнути відповідачки на його користь три відсотки річних від простроченої суми за кредитним договором №CM-SME 503/278/2008 від 17 вересня 2008 року у розмірі 11868,44 дол. США., посилаючись на такі обставини.

17 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до банку з кредитною заявою, в якій просила видати їй кредит в сумі 115 000 доларів США та здійснити видачу 17 вересня 2008 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку за наступними реквізитами рахунок № НОМЕР_1 .

08 грудня 2015 року Банк звернувся до ОСОБА_1 із досудовою вимогою за вих. №22-2/886439 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №СМ- SME503/278/2008 від 17 вересня 2008 року в загальному розмірі 71409, 88 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 69203,75 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2206,13 доларів США.

Досудова вимога залишена без виконання.

За розрахунком заборгованості банка станом на 21 вересня 2017 року ОСОБА_1 має загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 87 557,43 доларів США, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 69 203,75 доларів США; заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 17 червня 2008 року по 20 вересня 2017 року - 17 077,74 доларів США; заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту, за період з 18 липня 2012 року по 21 вересня 2017 року - 1 275,94 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року позов АТ «ОТП БАНК» задоволено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що АТ «ОТП БАНК» має право на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч.2 ст.625 ЦК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та не правильне застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «ОТП БАНК».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачку не повідомлено судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що призвело до порушення її процесуальних гарантій.

Поза увагою суду залишилось те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про який відповідачка заявляла у своєму відзиві на позовну заяву, на що суд також не звернув увагу.

Скаржниця також зауважила про безпідставність стягнення 3% річних у іноземній валюті та прийняття позовної заяви до розгляду, оскільки така була підписана та подана неуповноваженою на це особою.

Окрім того скаржниця стверджує про відсутність у неї жодних зобов`язань перед позивачем, оскільки кредитні відносини у неї виникли із ЗАТ ОТП БАНК, а також про те, що до 22 грудня 2022 року, коли питання стягнення з неї заборгованості за кредитом було вирішено у судовому порядку вона не знала про існування боргу, а отже спірним може бути лише користування коштами з цієї дати.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, пояснення представника позивача адвоката Гудкова С.О., який заперечував проти задоволення скарги посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Колегія суддів вважає посилання суду першої інстанції у тексті оскаржуваного рішення про належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи помилковими та такими, що не відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження інформування ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду судом справи, тому вона не може вважатися повідомленою належним чином.

Відповідно до частин 3,4,6 статті 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками повідомленнями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачці повісток про виклик у підготовче судове засідання на 12 липня 2022 року, та у відкрите судове засідання на 05 жовтня 2022 року.

Відтак апеляційний суд констатує порушення процесуальних гарантій забезпечення належного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 , через неналежне її інформування про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

Наведені підстави, відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд справи, і ця обставина підтверджується матеріалами справи, тому колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),-а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже заборгованість відповідачки перед позивачем у розмірі 49 768,72 дол. США, що встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012, є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Як встановлено встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 17 вересня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник АТ «ОТП БАНК») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CM-SME 503/278/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 115 000 доларів США на споживчі цілі, а позичальник приймає його та зобов`язується повернути до 17 вересня 2023 року, а також сплатити проценти за користування кредитом, для розрахунку якого використовуватиметься плаваюча процентна ставка: FIDR + фіксований відсоток - 6% річних з розрахунку річної бази нарахування процентів - 360 календарних днів у році. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Додатком до кредитного договору є графік повернення кредиту та сплати процентів, яким визначені, зокрема: сума кредиту - 115 000 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом -16 % річних; валюта кредиту - USD; розмір щомісячного платежу - 1 707,45 доларів США, у тому числі із зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

В той же день 17 вересня 2008 року банком з рахунку № НОМЕР_2 здійснено транзакцію з переводу на зазначеній ОСОБА_1 у заявці від 17 вересня 2008 року рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів у сумі 115000 доларів США.

08 грудня 2015 року банк звернувся до ОСОБА_1 із досудовою вимогою за вих. №22-2/886439 про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №СМ- SME503/278/2008 від 17. вересня 2008 року в загальному розмірі 71409, 88 доларів США, з яких: заборгованості за кредитом - 69203,75 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2206,13 доларів США.

15 квітня 2016 ПАТ «ОТП Банк» повторно звернувся до ОСОБА_1 із досудовою вимогою за вихідними №501-05-036/136 та №501-05-036/138 про погашення заборгованості за кредитним договором №СМ- SME503/278/2008 від 17 вересня 2008 року у загальному розмірі 74881,60 доларів США, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 69203,75 доларів США; несплачених відсотків за користування кредитом - 5677,85 дол. США.

Досудова вимога залишена без виконання.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 червня 2019 року у справі 500/4618/16-ц позовну заяву АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 87 557, 43 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 69 203,75 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 17 077, 74 доларів США; заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту - 1 275,94 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «ОТП Банк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 33 555,67 грн.; у задоволенні решти вимог позовної заяви AT «ОТП Банк» відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року вказане вище рішення змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 17.09.2008 у розмірі 71 424,17 доларів США, що еквівалентно 2 002 733,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 69 203,75 доларів США, що еквівалентно 1 940 473,15 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2 206,13 доларів США, що еквівалентно 61 859,89 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 14,29 доларів США, що еквівалентно 400,69 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судові витрати у розмірі 27 515,65 грн.; в іншій частині рішення залишено без змін.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 погашено борг перед АТ «ОТП БАНК» у розмірі, визначеному судом апеляційної інстанції у постанові від 22 грудня 2020 року, а саме суму боргу 71424,17 доларів США та судовий збір у розмірі 27 515,70 грн.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Тож, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт неправомірного користування ОСОБА_1 кредитними коштами позивача у розмірі 69 203,75 дол. США (поза межами строку дії кредитного договору, а саме з 08 січня 2015 року по 26 серпня 2021 року), а отже останній має підстави вимагати від відповідачки сплати 3% річних за користування грошовими коштами.

Виходячи з аналізу положень статей 526, 611, 625, 1050 ЦК України, колегія суддів відхиляє посилання скаржниці ОСОБА_1 про неможливість обрахування заборгованості, на які підлягали нарахуванню 3 відсотки річних, до ухвалення судового рішення у справі про стягнення з неї на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2008 року, та зауважує, що обов`язок з повернення коштів виникає у боржника з моменту пред`явлення йому кредитором вимоги про дострокове позики, а не з моменту примусового стягнення такої заборгованості у судовому порядку.

Зважаючи на факт пред`явлення кредитором 08 грудня 2015 року боржниці вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, колегія суддів також відхиляє посилання скаржниці на безпідставне застосування положень ст. 625 ЦК України. Так,скаржниця наполягає на тому, шо строк дії кредитного договору не сплив, а отже безпідставним є стягнення коштів на підставі наведеної статті.

Так, відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору або в разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Такого правового висновку дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019р. у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61-1625св18).

Окрім того, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відхиляючи посилання скаржниці про безпідставність стягнення 3% річних у іноземній валюті, колегія суддів виходить з того, що положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова ВП ВС від 23.10.2019 по справі № 723/304/16-ц), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Аналогічні висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах ВП ВС від 04.07.2018 у справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 у справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц та №373/2054/16-ц.

Відхиляє апеляційний суд також і посилання на відсутність у представника позивача повноважень на підписання від його імені позовної заяви, зважаючи на зміст ст.64 ЦПК України, якою передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері. Тобто, за змістом наведених норм, у разі існування певних обмежень повноважень представника, інформація про це повинна міститись у виданій довіреності, ордері або угоді.

У справі, яка переглядається, представник позивача адвокат Мхітарян О.С. представляв інтереси особи в суді у зв`язку з наданням правової допомоги та його повноваження підтверджені довіреністю від 30 червня 2021 року та свідоцтвом право на зайняття адвокатською діяльністю. При цьому, в довіреності обумовлено, що адвокат уповноважений від імені АТ«ОТП БАНК», зокрема, подавати та отримувати документи, підписувати та подавати позови.

Таким чином, адвокат був наділений повноваженнями, які надані законом позивачу та будь-яких обмежень повноважень у представництві позивача не мав, у тому числі щодо підписання і подання позову від його імені, а отже наведені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №752/11729/19.

Щодо посилань скаржниці на відсутність у неї жодних зобов`язань перед позивачем, оскільки кредитні відноси у неї виникли із ЗАТ "ОТП БАНК", апеляційний суд зауважує, що Акціонерне Товариство "ОТП Банк" є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства "ОТП Банк". Відповідно ж до ч.2 ст. 108 ЦК України у разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи.

Водночас, колегія суддів частково погоджується із доводами скаржниці про порушення позивачем строків позовної давності, зважаючи на таке.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 127/15672/16-ц викладено висновки про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Позивач, в порядку частини другої статті 625 ЦК України, просив стягнути з відповідачки 3% річних за користування грошовими коштами за період з 08 січня 2016 року по 01 серпня 2021 року, тобто за більш ніж 5 років та 6 місяців, в розмірі 11 868,44 дол. США.

Проте, як убачається зі штампу поштової служба на конверті, позовна заява направлена позивачем 11 жовтня 2021 року, отже період на який позивачем нараховано 3% річних за користування грошовими коштами перевищує трирічний строк, що передував поданню такого позову більше ніж на 2 роки.

З огляду на наведене та ураховуючи заявлення відповідачкою про застосування строку позовної давності, сума заборгованості за користування грошовими коштами підлягає зменшенню до 5 940,07 дол. США.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку у межах строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» () три проценти річних за кредитним договором №CM-SME 503/278/2008 від 17 вересня 2008 року у розмірі 5 940,07 до США.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП БАНК» () судові витрати у розмірі 2 375 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова