ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року

Справа № 711/3625/22
Провадження № 22-ц/821/143/23
категорія: 305010200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Фетісової Т. Л.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаська обласна прокуратура, Департамент соціальної політики Черкаської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, у складі: головуючого судді Булгакової Г. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 серпня 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом вищенаведеного змісту.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2018 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000100, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, в рамках якого службовою особою ГУНП в Черкаській області отримано оригінал особової справи ОСОБА_1 , яка в подальшому використовувалась органом досудового розслідування в рамках іншого кримінального провадження. 02 лютого 2019 року з вищевказаного кримінального провадження виділено кримінальне провадження № 0000550, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману придбала право на призначення субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, внаслідок чого в період з квітня 2016 року по березень 2017 року заволоділа призначеною субсидією на загальну суму 14 322,13 грн, заподіявши матеріальну шкоду державним інтересам в особі Управління соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та про завершення досудового розслідування. 22 лютого 2019 року службовою особою ГУНП в Черкаській області складено обвинувальний акт, який 26 лютого 2019 року затверджено прокурором Черкаської обласної прокуратури та направлено на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та виправдано в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Враховуючи вищевказані обставин, позивачка вважає, що моральні страждання та душевні переживання, які вона зазнала у зв`язку з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконним збиранням, зберіганням, використанням та поширенням конфіденційної інформації щодо неї та членів її сім`ї, та інші обмеження та порушення її прав і свобод підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому ст. 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Обґрунтовуючи завдання моральної шкоди, зазначає, що ще до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення вона почала відчувати приниження її честі та гідності, оскільки ще до відкриття кримінального провадження добровільно повернула заборгованість перед Управлінням соціального захисту населення Соснівського району Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради. Однак, незважаючи на вищевказане, службовою особою ГУНП в Черкаській області в незаконний спосіб отримано та використано проти неї її ж особову справу, яка містила конфіденційну інформацію про неї та членів її сім`ї, вказаний факт порушення норм закону чітко встановлений вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2021 року. Після повідомлення про підозру вона почала зазнавати все більших моральних страждань, оскільки була змушена по першому виклику з`являтися до слідчого, суду, шукати допомоги у адвоката, вживати заходів для відновлення своєї попередньої репутації на роботі. Спостерігаючи за моральними стражданнями та душевними переживаннями, які вона відчуває, її близькі родичі та члени сім`ї також страждали, через що в неї постійно погіршувався нервово-емоційний стан, доводилося витрачати грошові кошти на заспокійливі та додатковий відпочинок.

Виходячи з вищевказаного, позивачка вважає розумним, виваженим і справедливим відшкодування їй моральної шкоди яку вона простить стягнути з Державного бюджету на її користь у розмірі 180 477 грн 00 коп., з яких: 170 477 грн 00 коп. гарантований законом мінімум розрахований відповідно до чинного законодавства України з моменту повідомлення про підозру (21 лютого 2019 року) до моменту ухвалення виправдувального вироку (26 квітня 2021 року) у розмірі мінімальної заробітної плати на час розгляду справи (26 місяців та 5 днів х 6 500 = 170 477 грн); 10 000 грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди за розкриття інформації про неї з порушенням вимог, визначених законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до ДКСУ, ГУНП в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 - 170 477 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачка відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Межі відшкодування моральної шкоди визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, встановленим законодавством на момент відшкодування, за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В свою чергу ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом з 21 лютого 2019 року до 27 травня 2021 року, тобто 27 місяць та 5 днів, а тому гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку становить 175 548 грн 38 коп. (6 500,00 грн. х 27 = 175 500,00 грн. + 1 048,38 грн. (6 500,00 грн. / 31 х 5).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури - 170 477 грн 00 коп.

Відтак на користь позивачки підлягає стягненню з Державного бюджету України саме шкода в заявленому нею розмірі.

Що стосується позовних вимог про стягнення 10 000 грн 00 коп. моральної шкоди за розкриття інформації з порушенням вимог, визначених законом, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів спричинення їй моральної шкоди саме внаслідок розкриття інформації з порушенням вимог, визначених законом, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням її права та наслідками, які спричинило це порушення. Сам факт надання володільцем персональних даних інформації з порушенням вимог, визначених законом, не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. З огляду на вказане суд не вбачав підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у зв`язку із їх недоведеністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 21 грудня 2022 року, ГУНП в Черкаській області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що судом не в достатній мірі обґрунтовано підстави для задоволенні позову, не конкретизовано з чого саме виходив місцевий суд при задоволенні розміру моральної шкоди. Нормами чинного законодавства України передбачено, що позивач повинен довести наявність моральної шкоди та її розмір, проте судом першої інстанції не враховано, що до даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру.

Автор скарги переконаний, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями правоохоронних органів та настанням наслідків, які виразились у порушенні нормальних життєвих зав`язків позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ДКСУ просила задовольнити апеляційну скаргу ГУНП в Черкаській області, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 рок в частині задоволених позовних вимог скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Інші учасники справи не скористалися правом на подачу відзиву.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 15 лютого 2023 року на 16 год. 45 хв. без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Із матеріалів справи вбачається, що Черкаським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000100, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 червня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В подальшому з кримінального провадження № 0000100 від 05 червня 2018 року було виділено кримінальне провадження № 0000550, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 лютого 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а. с. 6-11).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз. 3 пп. 3.1. п. 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно зі ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Предметом спору у вказаній справі є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду.

Предметом апеляційного оскарження є рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди за розкриття інформації, в задоволенні яких місцевим судом було відмовлено, судове рішення ГУНП в Черкаській області та іншими учасниками справи, не оскаржується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частинами 1, 2 та ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12 (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з частинами 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року в справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлена мінімальна заробітна плата у розмірі: з 1 січня - 6 500 грн 00 коп. Позивачка перебувала під слідством з 21 березня 2019 року ( ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України) і до 27 травня 2021 року (виправдувальний вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 квітня 2021 року відносно ОСОБА_1 набрав законної сили) тобто 27 місяців та 5 днів.

Факт заподіяння позивачці моральної шкоди органом досудового розслідування підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами на підставі дослідження яких суд першої інстанції встановив дійсні обставини справи та прийшов до висновку про те, що вони містять інформацію яка підтверджує заявлені ОСОБА_1 вимоги, а її розмір провадиться виходячи з тривалості порушеного права та мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць, фактичного порушення.

Водночас, місцевий суд погодився з розрахунком позивачки, відповідно до якого розмір моральної шкоди у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» становить 170 477 грн 00 коп., оскільки саме таким є заявлений нею у позовній заяві розмір.

При цьому, задовольняючи вимоги, місцевий суд дійшов висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивачки під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, глибини душевних страждань, з огляду на засади розумності та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не довела факту спричинення їй моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку винесення виправдувального вироку.

Разом з тим, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України є помилковим, з огляду на наступне

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст. 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21).

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та зробив помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, оскільки грошові суми при відшкодуванні шкоди відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тому ДКС України (чи її територіальні підрозділи), яка здійснює безспірне списання коштів та Міністерство фінансів України, яке попередньо інформується про виконання рішення суду та повідомляється при недостатності коштів для відшкодування, є належним відповідачем у справі.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 366/2026/18 (провадження № 61-2622св21).

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Однак, оскільки кошти на відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, то апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року в приведеній частині підлягає зміні шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини в новій редакції.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за розкриття інформації про позивачку з порушенням вимог, визначених законом, апеляційним судом не переглядалось.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зміну апеляційним судом оскаржуваного рішення суду першої інстанції лише в частині викладення другого абзацу резолютивної частини в новій редакції, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати скаржника в суді апеляційної інстанції необхідно залишити за ним.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини в такій редакції: «Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 - 170 477 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди».

В іншій оскаржуваній частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за розкриття інформації про ОСОБА_1 з порушенням вимог, визначених законом не переглядалось.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 15 лютого 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Т. Л. Фетісова