Номер провадження: 22-ц/813/1404/23
Справа № 496/5343/18
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Бабенко Н.С. на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року по справі за позовом АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах, якої діє законний представник батько - ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 , Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2018 року представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до Біляївського районного суду Одеської області з позовом, в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №1619-н від 13 червня 2007 року у сумі 2821709,11 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, виселити зі зняттям з реєстраційного обліку з житлового будинку АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 3524 грн (т. 1, а.с. 1-4).

28 серпня 2020 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в інтересах, якої діє законний представник батько - ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 , Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки провадження закрито, в частині вимог про примусове виселення та стягнення судових витрат відмовлено (т. 1, а.с. 158-163).

24 червня 2021 року представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Бабенко Н.С. направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року. Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Апелянт коротко викладає обставини справи та зазначає, що по справі №496/355/15-ц предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (укладення банком договору купівлі-продажу з будь-якою особою), а по справі №496/5343/18 предметом позову є звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 39 вказаного закону (продаж на прилюдних торгах) та примусове виселення зареєстрованих осіб. Враховуючи зазначене в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що по двом вказаним справам різний склад учасників, предмет та підстави позову. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувалось питання наявності у відповідачів іншого житла, хоча, як зазначає апелянт, у доньки власника є мати, а у племінників батьки, які проживають в іншому місці. Тому, апелянт просить скасувати заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі суми сплаченого судового збору за подання позову та апеляційної скарги (т. 1, а.с. 173-176).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

13 вересня 2022 представник АТ «Ощадбанк» - адвокат Шидерова Наталія Сергіївна направила до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, у зв`язку з неможливістю прибуття до судового засідання. Вказане клопотання було задоволено ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року.

В судовому засіданні 16 лютого 2023 року, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Інші учасники справи до судового засідання, що проводилося в режимі відеоконференції, не приєднувалися, відповідних клопотань до суду не подавали, про час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року між тими самими сторонами, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 13 червня 2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. та зареєстрованим у реєстрі за реєстраційним №2-3509, а саме на: житловий будинок з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, визначеною на підставі Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 18 листопада 2014 року, вказавши початкову ціну реалізації предмета іпотеки у сумі 142655,46 грн. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважав за необхідне закрити провадження у справі в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд першої інстанції зазначив, що відмінність прохальної частини позову у цій справі від резолютивної частини рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року між тими самими сторонами, в частині визначення порядку продажу та початкової ціни, не є, на думку суду першої інстанції, іншим предметом позовних вимог, а тому є підстави для закриття провадження в цій частині в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо позовних вимог в частині виселення відповідачів суд першої інстанції вказав на те, що житловий будинок, який переданий в іпотеку, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, а позивачем не надано доказів суду, що відповідачам по справі надано інше постійне житло. З огляду на це, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в частині щодо виселення відповідачів (т. 1, а.с. 161-162).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Відповідно до договору відновлюваної кредитної лінії №1619-н від 13 червня 2007 року позивачем було надано ОСОБА_9 кредит в сумі 550000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16% річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 червня 2017 року (т. 1, а.с. 6-8).

У забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки, предметом якого є: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_3 , та земельна ділянка, площею 0,147 гектарів, кадастровий номер - :02:002:0114, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать Іпотекодавцю на праві приватної власності (т. 1, а.с. 9-11).

В подальшому, 27 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_9 укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №1619-н від 13 червня 2007 року, якою збільшено розмір наданих кредитних коштів до 883000 грн (а.с. 12).

Відповідно до договору про внесення змін №1 до Іпотечного договору, посвідченого 13 червня 2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим №2-3509, предмет іпотеки оцінено сторонами в 1261500 грн (т. 1, а.с. 13).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 липня 2011 року у справі №2-153/11 було задоволено позовні вимоги першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №1619-н від 13.06.2007 року у розмірі 1282106,49 грн (т. 1, а.с. 14-15).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року у справі №496/355/15-ц позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за Договором відновлюваної кредитної лінії №1619-н від 13 червня 2007 року у розмірі 2821709,11 грн було звернуто стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, посвідченим 13 червня 2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. та зареєстрованим у реєстрі за №2-3509, а саме на: житловий будинок з надвірними спорудами під номером АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», як Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, визначеною на підставі Звіту про оцінку нерухомого майна, проведеного 18 листопада 2014 року, вказавши початкову ціну реалізації предмета іпотеки у сумі 142655,46 грн (т. 1, а.с. 16-19).

Згідно з довідкою, виданою Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області №607 від 28 листопада 2018 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 21).

У позовній заяві позивач вказував на те, що заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року не виконано у зв`язку із відсутністю у позивача оригіналів договорів купівлі-продажу предмету іпотеки (т. 1, а.с. 2 зворот). А в апеляційній скарзі позивач зазначив, що заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року не містить конкретного способу виконання, а ні в примусовому порядку, а ні в позасудовому. Крім того, апелянт зазначив, що станом на день подання апеляційної скарги у АТ «Ощадбанк» відсутні покупці на зазначений предмет іпотеки і самостійно реалізувати його апелянт позбавлений можливості (т. 1, а.с. 175 зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1 Закон України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закон України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як вже було зазначено вище, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року у справі №496/355/15-ц позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволено в повному обсязі та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_9 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за Договором відновлюваної кредитної лінії №1619-н від 13 червня 2007 року у розмірі 2821709,11 грн було звернуто стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (т. 1, а.с. 16-19). Рішення суду в подальшому не оскаржувалося та набрало законної сили.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, АТ «Ощадбанк», звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно. Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №459/2930/15-ц та від 08 серпня 2018 року у справі №711/4423/16-ц). Таким чином, з огляду на викладене, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в частині позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, вважав, що позовні вимоги у справах №496/5343/18 та №496/355/15-ц є тотожними. Однак, апеляційний суд з такими висновками погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

З матеріалів справи вбачається, що у цивільній справі №496/355/15-ц сторонами по справі є ПАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_9 . У цивільній справі №496/5343/18 сторонами по справі є АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в інтересах якої діє законний представник батько - ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_9 та Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області. Тобто, підстави для закриття провадження у справі №496/5343/18 в цій частині відсутні, однак є підстави для відмови у задоволенні позову.

Щодо вимог позивача про виселення відповідачів.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. При вирішенні питання щодо надання мешканцям жилого приміщення, з якого вони підлягають виселенню, іншого жилого приміщення важливо встановити факт придбання житла за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 квітня 2006 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області за реєстровим №2397 (т. 1, а.с. 9), кредитний договір та договір іпотеки були укладені 13 червня 2007 року (т. 1, а.с. 6), а отже суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що зазначене майно було придбане не за рахунок отриманих кредитних коштів. З огляду на це, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про те, що підстави для задоволення позовних вимог щодо виселення відповідачів відсутні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачам надано інше постійне житло.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо закриття провадження у справі в порядку п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалює в цій частині нове про відмову, в іншій частині оскаржуване рішення залишає без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - Бабенко Н.С. задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року в частині закриття провадження щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 20 лютого 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк