Справа № 465/1735/23 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/834/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: представника Акціонерного товариства «Універсал банк» Піхоненко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал банк» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року у справі за заявою представника Акціонерного товариства «Універсал банк» - адвоката Піхотенко Анни Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року АТ «Універсал банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

Одночасно з позовною заявою позивач також звернувся із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог заяви покликався на те, що 03 вересня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №11-1/608к-07, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав у АТ «Універсал Банк» кредит в сумі 150 000,00 доларів США, строком користування до 02 серпня 2037 року зі сплатою 11,95% річних за користування кредитом.

Вказував, що Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в суі 150 000,00 доларів США, шляхом перерахування їх на поточний рахунок позивальника № НОМЕР_1 , що підтверджується заявою на видачу готівки №858 від 04 вересня 2007 року та випискою по рахунку позичальника № НОМЕР_2 /USD, 0001/USD. Станом на сьогодні заборгованість по кредитному договору не сплачена. Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09 лютого 2023 року було встановлено, що за позичальником ОСОБА_1 на праві власності зареєстровано наступне нерухоме майно: машиномісце № НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 ; 1/3 частина квартири у АДРЕСА_2 .

Стверджував, що метою обтяження майна є охорона матеріально правових інтересів позивача від недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення. Вартість майна становить 31800, 00 доларів США, тобто забезпечення позову є спів мірним до заявлених позовних вимог.

Зазначав, що відповідач, знаючи що до нього банк пред`являє позов, буде виводити все належне йому на праві власності майно із свого володіння для уникнення відповідальності за порушення грошового зобов`язання ( вчиняти фраудаторні дії).

Просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на машино-місце, серія та номер: МГ/ПР- виданий 08 грудня 2019 року, видавник ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Акт прийманняпередачі, серія та номер: Б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Довідка, серія та номер: б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ БК «Плюс Девелопмент»; 1/3 частину квартири у АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер:1535, виданий 24 грудня 2019 року, видавник: п`ята Львівська державна нотаріальна контора.

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року у задоволенні заяви представника Акціонерного товариства «Універсал банк» - адвоката Піхотенко Анни Сергіївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило АТ «Універсал банк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що після звернення до AT «Універсал Банк» громадянина ОСОБА_2 (співвласника будинку)- 28 вересня 2021 року їм стало відомо про присвоєння предмету іпотеки іншого будинкового номера «А», ніж той, який зазначався у Договорі іпотеки, а також про видачу Відповідачу Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, частина земельної ділянки, що була передана в іпотеку з кадастровим номером :06:014:0097 та розташована за адресою АДРЕСА_4 тепер є окремою ділянкою, має інший кадастровий номер, а саме; :06:014:0185 та іншу адресу ( АДРЕСА_4 ) та належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 04 вересня 2007 року №7008 (цей документ і зазначено в Договорі іпотеки, як той на підставі якого земельна ділянка належить Позичальнику), державний акт на право власності на земельну ділянку від 13 травня 2009 року ЯД №520847.

Відтак стверджує, що ОСОБА_1 було проведено ряд дій щодо предмету іпотеки, які суттєво порушують права А Г «Універсал Банк» та свідчать про намагання ОСОБА_1 уникнути відповідальності за зобов`язаннями перед AT «Універсал Банк» а майно, яке належало ОСОБА_3 на теперішній час має іншу адресу та інший реєстраційний номер майна і є ймовірність, що Відповідач і надалі буде відчужувати все належне йому на праві власності майно та будь-яким способом зменшувати свою платоспроможність.

Також зазначає, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «Універсал банк» Піхоненко А.С. на підтримання апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступних обставин.

Судом та матеріалами справи встановлено, що між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 03 вересня 2007 року було укладено кредитний договір №11-1/608к-07, сума кредиту становила 150 000, 00 доларів США.

13 березня 2023 року АТ «Універсал банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 34 802 долари США та покласти на відповідача судові витрати.

Одночасно з позовною заявою АТ «Універсал банк» також звернувся із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на машино-місце, серія та номер: МГ/ПР- виданий 08 грудня 2019 року, видавник ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Акт прийманняпередачі, серія та номер: Б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Довідка, серія та номер: б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ БК «Плюс Девелопмент»; 1/3 частину квартири у АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер:1535, виданий 24 грудня 2019 року, видавник: п`ята Львівська державна нотаріальна контора.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки вважав, що заявником не доведено тієї обставини, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи із наступних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23 січня 2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, попередню поведінку ОСОБА_1 щодо неповернення. боргу, а також те, метою забезпечення позову у вказаній справі є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на його користь, які мають бути співмірними з негативними наслідками, що можуть настати від вжиття цих заходів, а також конкретні обставини зазначеної справи колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяви АТ «Універсал Банк» про забезпечення позову.

За вказаних обставин, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Універсал банк» підлягає до задоволення, ухвала Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року до скасування із задоволенням заяви Акціонерного товариства «Універсал банк» про забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» - задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року скасувати.

Заяву Акціонерного товариства «Універсал банк» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме:

-АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав на машино-місце, серія та номер: МГ/ПР- виданий 08 грудня 2019 року, видавник ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Акт прийманняпередачі, серія та номер: Б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ «БК`Плюс Девелопмент» та ОСОБА_1 ; Довідка, серія та номер: б/н, виданий 05 лютого 2021 року, видавник: ТОВ БК «Плюс Девелопмент»;

-1/3 частину квартири у АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер:1535, виданий 24 грудня 2019 року, видавник: П`ята Львівська державна нотаріальна контора.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.