ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/264/23Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/701/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №594/264/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Янчишин Володимира Йосифовича на ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2023 року, ухвалену суддею Губішем О.А., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтований тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони з 2005 року разом не проживають. Зазначає, що відповідач є громадянином Польщі, після реєстрації шлюбу проживав в Україні за місцем її реєстрації, тобто в с. Іване-Пусте Борщівського району Тернопільської області, яке, крім того, вказує і як останнє його відоме місце проживання. Просила шлюб, зареєстрований між сторонами 18 квітня 2001 року розірвати.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнано неподаною і повернуто, позивачу роз`яснено, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Янчишин В.Й. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2023 року у справі №594/264/23 про повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху - скасувати, справу направити для продовження розгляду до Борщівського районного суду Тернопільської області. Вважає, що її ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач не підтримує жодного контакту з відповідачем, відомо виключно останнє відоме місце проживання.

Звертає увагу, що ЦПК України, не передбачає обов`язку позивача досудового отримання відомостей щодо останнього відомого місця проживання, та доведення саме даного останнього відомого місця проживання доказами. Також, відсутній обов`язок надання таких доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак суд першої інстанції належним чином вимог закону не виконав, прийняв судове рішення без дотримання норм процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, при цьому вказавши, що відповідач є громадянином Польщі, після реєстрації шлюбу проживав в Україні за місцем її реєстрації, тобто в с. Іване-Пусте Борщівського району Тернопільської області, яке, крім того є останнім відомим місцем його проживання (а.с.1).

14.03.2023 року Борщівський районний суд Тернопільської області надіслав запит сільському голові Івано-Пустинської сільської ради Чортківського району Тернопільської області ОСОБА_3 щодо доступу до персональних даних та надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі щодо ОСОБА_2 (а.с. 9).

11.05.2023 року орган місцевого самоврядування надав інформацію №69313 та №69317 про те, що інформація щодо відповідача відсутня, а також відомості щодо відповідача відсутні і в Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с. 10-11).

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 23 травня 2023 року позивачу було надано 10 денний строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви з моменту отримання ухвали суду. Ухвала мотивована тим, що за результатами вжитих судом заходів щодо отримання судом інформації про місце перебування/проживання відповідача, який є громадянином іншої держави - Польща, було встановлено, що такі містять ряд недоліків, що в свою чергу унеможливлює здійснення судом провадження у даній справі відповідно до норм діючого цивільного-процесуального та міжнародного права (а.с. 20).

02 червня 2023 року від представника позивача адвоката Янчишин В.Й. електронною поштою на адресу суду подано заяву про усунення недоліків, де обґрунтувано звернення ОСОБА_1 до Борщівського районного суду Тернопільської області про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , громадянином Польші (а.с.24).

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що проігноровано наведені судом недоліки позовної заяви щодо зазначення місця проживання відповідача, наведення обставин та на підтвердження останніх зазначення доказів, які б вказували на те, що останнім відомим місцем проживання відповідача є саме с. Іване-Пусте Борщівського району Тернопільської області з урахуванням, в тому числі і тих обставин, які були встановлені судом на момент укладення шлюбу відповідач був громадянином Польші, де і проживав, що відображено у актовому записі про шлюб.

Проте з вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Згідно з частинами шостою-дев`ятою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

За правилами частини десятої цієї статті, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отже, аналіз вказаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що у разі встановлення того, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит суду щодо доступу до персональних даних від 14.03.2023 року, орган місцевого самоврядування надав інформацію від 11.05.2023 року №69313 та №69317 про те, що інформація щодо відповідача відсутня, а також відомості щодо відповідача відсутні і в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Отже, отримавши інформацію, яка не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Надалі виклик такої особи, як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

За обставинами цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки у суду були відсутні підстави для повернення позовної заяви, що порушує права позивача на судовий захист, передбачений цивільним процесуальним законодавством України.

Аналогічний висновок викладений у висновках Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 18 березня 2021 року в справі №207/1186/20, а також в постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 569/2295/19.

Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушують сутність права особи на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Враховуючи наведене вище, з метою недопущення порушення права особи на доступ до суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху, є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, а тому, відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Янчишин Володимира Йосифовича задовольнити.

Ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 червня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26 липня 2023 року.

Головуюча: Храпак Н. М.

Судді: Гірський Б. О.

Бершадська Г. В.