Справа № 346/100/23
Провадження № 22-ц/4808/781/23
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України,

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року, ухвалене судом у складі судді Третьякової І.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з вказаними вимогами, в обґрунтування яких зазначив, що 02.06.2020 року близько 23:30 год, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , рухався прямою ділянкою дороги в с. Сопів по вул. Січових Стрільців в напрямку до селища Печеніжки, Коломийського району, проявив неуважність, своєчасно не вжив заходів зменшення швидкості та допустив зіткнення із велосипедом під керуванням ОСОБА_1 , після чого зник з місця події.

У результаті порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 відповідно до висновку експерта від 22.07.2020 року отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломом кісток основи та лицевого черепа, забоєм головного мозку середнього ступеня, крововиливами під м`які мозкові оболонки, саднами та синцями обличчя, ліквореєю, які відносять до тяжких тілесних ушкоджень.

Вказані факти підтверджуються Довідкою про ДТП №448640 та Обвинувальним актом у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, ст. 286, ч. 1, ст. 135 КК України, відносно ОСОБА_2

03.06.2020р. ОСОБА_1 було доставлено до КНП «Коломийська центральна районна лікарня», в якій останній перебував на лікуванні до 04.06.2020р. В результаті обстеження ОСОБА_1 було діагностовано: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої важкості. Субарахноїдальний крововилив. Пневмоцефалія. Носова лікворея. Перелом кісток лицевого та основи черепа справа. Правобічний гемосинусим. Забій, садна м`якої тканини голови.

З 04.06.2020 року по 23.06.2020 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні обласної клінічної лікарні. З 09.07.2020 року по 27.07.2020 року позивач перебував на лікуванні в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради».

З 26.08.2020р. по 07.09.2020 року позивач перебував на лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ»

З 13.05.2021 року по 26.05.2021 року ОСОБА_1 перебував на лікуванні в КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради.

30.11.2020 року Івано-Франківською міською МСЕК йому було встановлено ІІІ групу інвалідності.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, відомості про яке 03.06.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479.

Прокурором Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області затверджено Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000479 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , застрахована не була, а тому в силу положень ч.2 ст. 27, п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідальність за заподіяну даним транспортним засобом шкоду несе Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ, відповідач).

Керуючись положеннями даного закону, позивач надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування.

Просив відшкодувати: витрати на лікування в сумі 4746,05 грн; шкоду пов`язану з тимчасовою втратою працездатності в сумі 11051,09 грн; шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в сумі 56 676 грн.

За період лікування з 03.06.2020 року позивач витратив 4746,05 грн, що підтверджується фінансовими документами.

З довідок форми 094-1/о та виписок із медичних карток вбачається, що він був тимчасово непрацездатним в періоди з 03.06.2020 р. по 04.06.2020 р., 04.06.2020 р. по 23.06.2020 р., 09.07.2020 р. по 27.07.2020 р., 26.08.2020 р. по 07.09.2020 р., 13.05.2021 по 26.05.2021 р., тобто 67 календарних днів

За період тимчасової непрацездатності, відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік», було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні, з 1 вересня - 5000 гривень, Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень, тому страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності позивача, складає 11 208,59 грн.

Зазначив, що мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням мінімальної заробітної плати зам 2020 рік, становить 56 676,00 грн, яка визначається шляхом добутку мінімальної заробітної плати на 12 її розмірів.

Щодо страхового відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що згідно ст. 26-1 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої йому становить 3 631,53 грн. (72 630,64 грн. * 5%), а загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: 76 262,17 грн.

У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з відповідача на його користь: 4746,05 грн в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 11208,59 грн в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 56676,00 грн в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; а також 3631,53 грн. в якості страхового відшкодування моральної шкоди, що становить передбачені ст. 26-1 Закону 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім цього, позивач просив йому компенсувати судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 21000,00 грн

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 4746,05грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 10925,71 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 56676,00 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; 3617,39 грн страхового відшкодування моральної шкоди; 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування всіх обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Просив суд долучити до матеріалів справи докази, додані до апеляційної скарги, дослідити та врахувати їх зміст під час ухвалення судового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 3000 грн за період тимчасової непрацездатності позивача під час його перебування на лікуванні у КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» з 13.05.2021 року по 26.05.2021 рік тривалістю 10 днів.

Судом досліджено та взято до уваги письмовий доказ - довідку до акту огляду MCEK серії 12AAB №283632, відповідно до якої ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності з 30.11.2020 року по 01.12.2021 року та з урахуванням цього, судом визнано доведеним факт стійкої втрати працездатності позивачем в зв`язку з інвалідністю у зазначений у довідці період та на підставі положень п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ухвалено рішення про стягнення на користь позивача шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у розмірі 56 676,00 грн.

Скаржник зазначив, що в розумінні положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в період перебування на лікуванні з 13.05.2021 року по 26.05.2021 року позивач, в зв`язку із встановленням йому інвалідності з 30.11.2020 року, був непрацездатною особою, що було підставою для виплати лише одного виду шкоди, а саме шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності. Вважає, що це є підставою для відмови у стягненні шкоди, пов`язаною з тимчасовою втратою працездатності у розмірі 3 000 грн, але судом не враховано даної обставини та визначено одночасну подвійну оплату за один період втрати працездатності.

Крім цього, скаржник посилається на те, що в мотивувальній частині рішення невірно визначений розмір шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності саме за цей період - 30 000 грн.

Скаржник зазначив, що факт не застрахованої на момент ДТП цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Volkswagen Passat» р.н. республіки Польща НОМЕР_1 ОСОБА_2 , був підставою для звернення позивача до МТСБУ та із позовом до суду згідно п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV та визнавався МТСБУ тому, згідно з ч. 1 ст.82 ЦПК України, така обставина не підлягала доказуванню. На таку обставину, як на встановлену в ході судового розгляду справи, послався суд при ухваленні рішенні про стягнення саме з МТСБУ (а не із страховика) шкоди, пов`язаної з лікуванням та тимчасовою і стійкою втратою працездатності потерпілого.

При ухваленні рішення в частині стягнення моральної шкоди суд послався на протилежні і взаємовиключні обставини, як на такі, що встановлені судом і є підставою стягнення з МТСБУ моральної шкоди згідно з п.п. «в» п.41.2 ст.41 Закону 1961-IV.

Судом було самостійно змінено підставу позовних вимог із п.п. «а» п.41.1 ст.41 на п.п. «в» п.41.2 ст.41 Закону №1961-IV, яка передбачає наявність діючого на момент ДТП на території України страхового сертифікату «Зелена кратка» та яка не була підставою звернення позивача до суду. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, порушивши принцип диспозитивності і змагальності.

Вказує, на те, що судом залишено поза увагою суперечливі обставини і докази, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зокрема зміст довідки №448640 в частині наявності страхового сертифікату «Зелена картка». Судом не надано належної оцінки такому доказу як довідка №448640 в частині, що стосується відображеної в ній інформації про нібито наявний страховий сертифікат «Зелена картка». З огляду на положення ст.77, 79, 80 ЦПК України довідка №448640 в частині відображеної в ній інформації про страховий сертифікат «Зелена картка» не є належним і достовірним доказом, а тому не міг братись судом до уваги при ухваленні рішення.

Посилається на те, що застосовуючи п.п. «в» п.41.2, ст.41.1 Закону №1961-IV, як підставу стягнення з МТСБУ моральної шкоди, визнавши наявність страхового сертифікату «Зелена картка» за №11111111, доведеною обставиною, судом не було з`ясовано інших обов`язкових обставин і умов, для можливості її застосування, зокрема: чи діяв страховий сертифікат «Зелена картка» на день ДТП, адже будь-яка інформація про термін його дії у справі відсутня; з яким страховиком був укладений міжнародний договір «Зелена картка» (зареєстрованим в Україні, чи іноземним).

Звертає увагу суду, що в центральній базі МТСБУ відсутній діючий на момент ДТП страховий сертифікат «Зелена картка» на автомобіль «Volkswagen Passat» із номерним знаком Республіки Польща « НОМЕР_1 », так і недійсність страхового сертифікату «Зелена картка» із номером « НОМЕР_2 » на таку дату.

Положеннями Закону №1961-IV передбачено підстави, за яких відшкодування моральної шкоди потерпілій особі здійснюється саме МТСБУ.

Крім того зазначив, що 23.01.2023 року МТСБУ здійснило регламентну виплату на рахунок представника позивача за довіреністю - ОСОБА_4 у загальному розмірі 69 611,60 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров?ю потерплого, а саме: 4 591,81 грн шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; 8 343,79 грн шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності; 56 676,00 грн шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим. Регламентна виплата була здійснена на підставі отриманих МТСБУ документів, довідки №1 від 18.01.2023 року та наказу №3/1527 від 19.01.2023 року, що підтверджується платіжним дорученням №580106 від 23.01.2023 року. Розмір шкоди, пов?язаної із лікуванням потерпілого визначено у розмірі 4591,81 грн.

Після отримання регламентної виплати, позивач від позову не відмовився, позовні вимоги не зменшив, про отримання регламентної виплати суд не повідомив.

Ухвалення оскаржуваного рішення призвело до виникнення подвійного зобов`язання у МТСБУ по відшкодуванню шкоди, оскільки регламентна виплата у розмірі 69 611,60 грн за шкоду, пов`язану життю і здоров`ю потерпілого була виплачена добровільно до ухвалення судового рішення, таку ж шкоду стягнуто з МТСБУ рішенням суду.

У зв?язку з проблемами технічного характеру, інформацію про регламенту виплату представником отримано після ухваленого рішення суду, в зв`язку з чим докази здійснення такої не були надані суду 1-ї інстанції, тому зазначає, що існували поважні прчини неподання доказів до суду першої інстанції, в розумінні п.5 ч.2 ст.356 ЦПК України.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, скаржник зазначив, що як заявлений позивачем так і стягнутий оскаржуваним рішення суду розмір витрат на правову допомогу, не відповідає вимогам ч.4 ст.137 ЦПК України.

Зазначає, що розмір заявлених позовних вимог складав 76 262,17 грн, розмір витрат на правову допомогу, які були задоволені судом склав четверту частину від ціни позову, що на переконання скаржника є неспівмірним із ціною позову.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 05.01.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа згідно ст.19 ЦІК України є малозначною і не складною, ні позивач, ні його представник в жодному судовому засіданні не брали, отже справа істотного значення для них не мала.

Вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу не співмірний з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робот, обсягом наданих адвокатом послуг, якістю їх та добросовісністю їх надання.

У судовому засіданні представник Моторного (транспортного) страхового бюро України Шклярук Р.В. апеляційну скаргу підтримав в межах її доводів.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені у відповідності до закону. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без позивача та відповідача по справі, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 в Україні застрахована не була. 26.08.2021 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП та заяви про виплату йому страхового відшкодування витрат на лікування, витрат по тимчасові втраті працездатності, витрат по стійкій втраті працездатності. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат пов`язаних з його лікуванням обґрунтовані, їх розмір підтверджений належним чином та підлягають задоволенню у сумі 4746, 05 грн. Суд дійшов висновку , що на користь позивача підлягають стягненню витрати на відшкодування тимчасової непрацездатності під час перебування позивача на стаціонарних лікуваннях в періоди 03.06.2020р. по 04.06.2020р.; з 04.06.2020р. по 23.06.2020р.; з 09.07.2020р. по 27.07.2020р.; з 26.08.2020р. по 07.09.2020р., та з 13.05.2021р. по 26.05.2021р. у розмірі 10925, 71 грн, та підлягає відшкодуванню шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності у розмір 56676, 00 грн.

Стягуючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив з того, що в довідці №448640 про дорожньо-транспортну пригоду, вказано, що автомобіль «Volkswagen Passat» зареєстрований в Республіці Польща, номерний знак НОМЕР_1 і наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 та дійшов висновку про стягнення моральної шкоди згідно підпункту «в» пункту 41.2 статті 41 ст. 26-1 цього Закону, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 3617,39 грн.

Суд першої інстанції враховуючи наявність заяви відповідача про зменшення розміру правничої допомоги, стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 03.06.2020 року в с. Сопів по вул. Січових Стрільців, легковий автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок цього наїзду, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження і був доставлений ШМД в Коломийську ЦРЛ з отриманими в ДТП травмами, що підтверджується випискою Коломийської центральної лікарні №4167.

За фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, відомості про яке 03.06.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479.

Прокурором Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області затверджено Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000479 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.05.2022р. ОСОБА_2 засуджений за ст. 286 ч.2, ст.. 135 ч.1, ст..70 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України, від відбування основного покарання звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Покладені обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1 та п. 2 ч.3 ст. 76 КК України. Вказаний вирок був оскаржений в апеляційному порядку і ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09.08.2022року апеляційне провадження було зупинено до звільнення обвинуваченого з військової служби.

Згідно даних виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №754320, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділі КНП «Обласна клінічна лікарня» Івано-Франківської обласної ради з 04.06.2020 року по 23.06.2020 року.

Відповідно до виписки №890 з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні «Обласного госпіталю ветеранів війни» Івано-Франківської обласної ради з 09.07.2020 року по 27.07.2020 року.

Згідно виписки №6005, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26.08.2020 року по 07.09.2020 року.

Відповідно до виписки №615 з медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Обласний госпіталь ветеранів війни Івано-Франківської обласної ради» з 13.05.2021 року по 26.05.2021 року

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як водія транспортного засобу ««Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 , в Україні застрахована не була, що підтверджується довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування .

26.08.2021 року позивач звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявами про виплату йому страхового відшкодування витрат на лікування, витрат по тимчасовій втраті працездатності та витрат по стійкій втраті працездатності.

В довідці №448640 про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що легковий автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 на транспортний засіб наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 .

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 вказаного Закону).

Відповідно до п. 41.1. ст.41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 водія транспортного засобу «Volkswagen Passat» реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_1 в Україні застрахована не була, що підтверджуться довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування.

Відповідно до ст.24 Закону 2 Закону № 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем на підтвердження витрат на лікування надано копії фіскальних чеків на загальну суму 4746, 05 грн, вказана сума не спростована відповідачем. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування витрат пов`язаних з лікуванням, вказані витрати підтверджені позивачем належними доказами.

Відповідно до ст.25 вказаного вище Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною;

для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

З довідок форми 094-1/0 про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді та виписок із медичних карток підтверджено тимчасову непрацездатність позивача під час перебування його на стаціонарних лікуваннях у періоди з 03.06.2020р. по 04.06.2020р.; з 04.06.2020р. по 23.06.2020р.; з 09.07.2020р. по 27.07.2020р.; з 26.08.2020р. по 07.09.2020р.,та з 13.05.2021р. по 26.05.2021р.

Однак, при визначені розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачу з 20.11.2020 року було встановлено ІІІ групу інвалідності та помилково включив у розрахунок шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності період з 13.05.2021р. по 26.05.2021р. Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині, що суд безпідставно включив у розрахунок шкоди, пов`язаною з тимчасовою втратою працездатності період, коли позивачу було встановлено стійку втрату працездатності, а тому вказаний розмір підлягає зменшенню на 3000, 00 грн.

У ч.1 ст. 26 Закону України № 1961-I встановлено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІII групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (п. 26.2).

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (п. 26.3).

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 283632, ОСОБА_1 30.11.2020 року встановлено ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», мінімальний розмір заробітної плати на дату настання страхового випадку складав 4723,00 грн., з врахуванням до положень ст. 26 Закону України № 1961-I 2 суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 56676,00 грн, (4723,00*12) в якості відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Разом з тим, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.07. 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представник скаржника про долучення до матеріалів справи копії витягу з бази МТСБУ про відсутність страхового сертифікату «Зелена Картка» по номеру сертифіката та номеру транспортного засобу, копію платіжного доручення про здійснену регламентну виплату від 23.01.2023 року, копію довідки №1 від 18.01.2023 року, наказу МТСБУ №3/1527 від 19.01.2023 року, розрахунок відшкодування шкоди, у зв`язку з лікуванням потерпілого, витяг з електронної пошти представника відповідача про здійснену хакерську атаку на сайт МТСБУ.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовістно користуватися процесуальними правами. Справа судом розглянута за відсутності сторін за їх клопотанням. Представник позивача, при розгляді справи не повідомив суд про те що відповідачем 23.01.2023 року здійснено виплату страхового відшкодування. Враховуючи причини, на які посилається представник відповідача, що унеможливили надати вказані докази під час розгляду справи у суді першої інстанції, для повного, об`єктивного та всестороннього розгляду справи, з урахуванням ст.2 ЦПК України, колегія суддів колегія суддів досліджує вказані докази.

Згідно платіжного доручення від 23.01.2023 року відповідачем на рахунок представника позивача, який зазначено в заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.39) відповідачем перераховано на відшкодування шкоди 69611, 60 грн.

Згідно наданої довідки №1 від 18.01. 2023 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сума 69611, 60 складається з: витрати на лікування 4591, 81 грн, витрати по тимчасовій втраті працездатності 8343, 79 грн, витрати стійкої втрати працездатності -56676, 00 грн.

Вказані докази, свідчать проте, що відповідачем до ухвалення судового рішення судом першої інстанції відшкодовано шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності позивачу у повному обсязі. Шкода, пов`язана з лікуванням позивача відшкодована не в повному обсязі, не відшкодованою залишилася сума 154, 20 грн.

З урахуванням зазначеного, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4746,05грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 10925,71 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності; 56676,00 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; 3617,39 грн підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача, стягнення на користь позивача з МТСБУ відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 154, 20 грн.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: « Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю».

Виходячи із положень ст.26-1 Закону №1961-IV МТСБУ відшкодовує моральну шкоду потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП у випадках передбачених «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону

Відповідно до п. 41.1. ст.41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та пункту в) п.41.2 згідно якого МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначав, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не було.

Суд першої інстанції взяв до уваги довідку 1448640 про дорожньо-транспортну пригоду в якій зазначено, що автомобіль «Volkswagen Passat» зареєстрований в Республіці Польща, номерний знак НОМЕР_1 і на даний транспортний засіб наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 .

Суд першої інстанції не перевірив, наявність такого сертифікату в центральній базі МТСБУ, не з`ясував строк дії такого сертифікату.

Згідно наданої інформації МТСБУ відсутній страховий сертифікат «Зелена картка» на автомобіль «Volkswagen Passat» зареєстрований в Республіці Польща, номерний знак НОМЕР_1 , відсутній сертифікат «Зелена картка» № НОМЕР_2 .

З урахуванням викладено, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для покладання на МТСБУ обов`язку щодо відшкодування позивачу моральної шкоди. Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в цій частині, тому рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, на підставі п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого. Стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з лікуванням у розмірі 154, 24 грн, в іншій частині заявлених вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». МТСБУ сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1610, 40 грн (а.с.204).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з урахуванням положень ч.6 ст.141 ЦПК України витрати з урахуванням пропорційності задоволення апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, МТСБУ витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1607, 18 грн.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

До позовної заяви представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано: витяг з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №ЗД 90/9047724 від 18.08.2021р. укладеного між позивачем та АО «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», додаток до договору від 06.08.2021р., в якому вказано, що плата за надані адвокатським об`єднанням послуги за виконання договору про надання правової допомоги становить 3000,00 грн за годину роботи, договір про залучення адвоката до надання професійної правничої (правової) допомоги №29/03-22 від 29.03.2022р., детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги, за яким загальна сума вартості витрат на правничу допомогу становить 21000,00 грн. при семи годинах витраченого часу.

Колегія суддів вважає, що представником відповідача надано докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача просить суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу та вважає, що розмір витрат не є спів мірним із ціною позову та складністю справи.

Беручи до уваги заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, і виконаної фактично адвокатами роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та враховуючи пропорційність заявлених позивача, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4200, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України,, місце знаходження, м. Київ, Русанівський бульвар, 8 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 витрати пов`язанні з лікуванням у розмірі 154, 24 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 4200, 00 грн.

Компенсувати за рахунок Державного бюджету, у порядку визначеному законом Моторному (транспортному) страховому бюро України,, місце знаходження, м. Київ, Русанівський бульвар, 8 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1607, 18 грн.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева