Справа № 170/65/21
Провадження №2/170/3/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

27 грудня 2023 року смт Шацьк

Шацький районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Матвійчука С.П.,

за участю:

секретаря судових засідань - Копитко І.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду та в режимі відеоконференції під час трансляції з Нововолинським міським судом Волинської області заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності та виділ частки в натурі,

в с т а н о в и в:

До початку підготовчого засідання позивач ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову у даній цивільній справі. Заява обґрунтована тим, що у зв`язку з подачею відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі і копій ухвал про відкриття провадження та забезпечення позову в справі № 165/2346/20 позивачу стало відомо про існування обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в справі № 170/65/21 або ж забезпечити ефективний захист його прав та інтересів як позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так справа № 165/2346/20 слухається Нововолинським міським судом Волинської області за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, поділ майна та визнання права власності. Предметом такого позову є визнання майна, з якого підлягає виділу частка в натурі в межах справи № 170/65/21 та належне позивачу та відповідачу на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках (по 1/2) кожному, сумісною власністю. Клопотання про забезпечення позову у справі № 165/2346/20 судом розглянуто та задоволено повністю.

У зв`язку з тим, що жодна із сторін такої справи, всупереч вимогам ч. 1 ст. 54 ЦПК України, своєю заявою не залучила позивача до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 вважає, що це може свідчити про їх недобросовісність. Відтак, позивач вважає, що перелічене нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю сторін, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Окрім цього, позивач вважає, що оскільки ним ініційовано звернення до суду про припинення права спільної часткової власності з ОСОБА_4 та виділ ОСОБА_3 його частки в натурі, то, відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, до вирішення даного судового спору слід накласти заборону на користування спірним майном для забезпечення недопущення втрати його товарної цінності (погіршення технічного стану).

На підставі наведеного заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а також заборонити вчинення будь-яких дій будь-яким особам по користуванню, відчуженню нерухомого майна (бази відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будинки відпочинку, господарські будівлі і споруди бази відпочинку - будинок дерев`яний (А-1), загальною площею 67,7 кв.м., будинок дерев`яний (Б-1), загальною площею 70,0 кв.м., будинок дерев`яний (В-1), загальною площею 34,9 кв.м., будинок відпочинку (Г-1), загальною площею 29,5 кв.м., будинок дерев`яний (обкладений цеглою) (Д-1), загальною площею 82,3 кв.м. (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 23357056, 23357124, 23357221, 23357604, 23357292); земельну ділянку, площею 0,1738 га, з кадастровим номером :03:016:1458, з цільовим призначенням для обслуговування бази відпочинку, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках (по 1/2) кожному.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Якименко З.С. подала до суду письмові пояснення з приводу поданої заяви про забезпечення позову, у яких просила відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову та у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 розгляд даної заяви проводити без участі відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку, що заяву ОСОБА_3 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо-обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням в цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Зі змісту ст. 149 та 151 ЦПК України вбачається, що до предмету доказування під час розгляду заяви про забезпечення позову, зокрема входять обставини, які свідчать про те, що невжиття цих заходів може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду.

Здійснюючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що арешт майна як вид забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами.

Арешт майна як вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне накласти арешт на зазначене у заяві ОСОБА_3 майно із забороною його відчуження, але без заборони користування даним майном.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, а тому таке забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно гарантуватиме виконання рішення суду, при цьому права та законні інтереси інших осіб не будуть порушені, оскільки ОСОБА_4 як співвласник майна, має право користуватися майном, орім відчужувати його, яке є тимчасовим.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження на нерухоме майно (базу відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 "), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будинки відпочинку, господарські будівлі і споруди бази відпочинку - будинок дерев`яний (А-1), загальною площею 67,7 кв.м., будинок дерев`яний (Б-1), загальною площею 70,0 кв.м., будинок дерев`яний (В-1), загальною площею 34,9 кв.м., будинок відпочинку (Г-1), загальною площею 29,5 кв.м., будинок дерев`яний (обкладений цеглою) (Д-1), загальною площею 82,3 кв.м. (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 23357056, 23357124, 23357221, 23357604, 23357292); земельну ділянку, площею 0,1738 га, з кадастровим номером :03:016:1458, з цільовим призначенням для обслуговування бази відпочинку, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках (по 1/2) кожному.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Копію ухвали направити до негайного виконання до Любомльського відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя С.П. Матвійчук