РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №569/12175/19

Провадження №2/568/13/23

29 червня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі представника відповідача адвоката Вишковської В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 31 травня 2018 року ОСОБА_2 позичила в неї у борг 2700 євро, що підтверджується розписками: від 31.05.2018 року на суму 900 євро, від 31.05.2018 року на суму 900 євро та від 31.05.2018 року на суму від 900 євро. Вказані документи були укладені в присутності свідка ОСОБА_3 ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути борг не пізніше 31 грудня 2018 року. В подальшому, 01 червня 2018 року ОСОБА_2 позичила грошові кошти в розмірі 1000 євро, про що свідчить розписка від 01.03.2018 року. Вказані кошти вона зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. Розписка про позику вказаних коштів була написана в присутності свідка ОСОБА_3 . В подальшому, 05 липня 2018 року ОСОБА_2 позичила у позивача 22499 гривень, які зобов`язувалася повернути до 06 серпня 2018 року. На підтвердження отримання коштів у борг, ОСОБА_2 було написано розписку від 05.07.2018 року. Також, 23 серпня 2018 року ОСОБА_2 отримала у позивача у борг 24099,563 гривень, що підтверджується розпискою від 23.08.2018 року. Вказану суму зобов`язувалась повернути до 31 грудня 2018 року. За зазначених обставин, ОСОБА_2 отримала у борг у ОСОБА_1 3700 євро та 46598,53 гривень. Свої зобов`язання відповідач не виконала, та у вказаний в розписках строк грошові кошти не повернула. За таких обставин позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути з відповідача борг за договором позики. В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 3 відсотки річних та інфляційні втрати за зобов`язанням у національній валюті: три відсотки річних за борг в іноземній валюті в розмірі 58 євро, три відсотки річних за борг в національній валюті в розмірі 939 гривень (567 гривень за розпискою від 05.07.2018 року та 342 гривні за розпискою від 23.08.2018 року) та інфляційні втрати в розмірі 3271 гривень (2252 гривень за розпискою від 05.07.2018 року та 1019 гривень за розпискою від 23.08.2018 року).

Зважаючи на те, що борг на даний час не повернуто позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики. три відсотки річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язань та понесені судові витрати.

Ухвалою Рівненського міського суду від 30 липня 2019 року справу було передано за підсудністю до Радивилівського районного суду.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Микосянчик І.Ю. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задоволити. Пояснив, що позивач ОСОБА_1 є приватним підприємцем та займається наданням послуг в сфері краси. В 2018 році в неї в салоні працювала ОСОБА_2 , якій було запропоновано взяти участь у конкурсі перукарського мистецтва в м.Парижі. Оскільки, участь в таких конкурсах пов`язана з фінансовими витратами, ОСОБА_2 отримала в борг у позивача грошові кошти. На підтвердження фінансових зобов`язань ОСОБА_2 власноруч написала розписки про позику. Відповідач добровільно кошти, отримані в борг, не повернула, а строк повернення позики минув, позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. В наступні судові засідання представник позивача не з`явився, причини неявки не повідомив.

Позивач ОСОБА_1 викликалась в судове засідання для допиту в якості свідка, однак тричі в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи правову позицію Верховного суду, суд вважає, що з огляду на тривалий строк розгляду справи, стадію судового розгляду та надання сторонами усіх доказів та пояснень, підстав для відкладення розгляду справи не має.

Представник відповідача адвокат Вишковська В.І. в судовому засідання заперечила проти задоволення позовних вимог. Пояснила, що ОСОБА_2 працювала у позивача, яка є фізичною особою підприємцем, перукарем. В травні 2018 року ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 взяти участь у конкурсі перукарського мистецтва в м.Париж Франція. Оскільки, участь у конкурсі тягне за собою значні фінансові витрати, а ОСОБА_2 не мала достатніх коштів, ОСОБА_1 запропонувала оплатити її участь в конкурсі, а ОСОБА_2 написала три розписки від 31.05.2018 та від 01.06.2018 року про позику коштів в загальному розмірі 3700 євро. Однак, коштів від ОСОБА_1 ОСОБА_2 не отримувала, а відтак вказані договори позики вважаються неукладеними. Твердження ОСОБА_2 щодо не отримання коштів за вказаними договорами, можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які вказані у розписках як свідки. Договір позики між сторонами відсутній, розписки носять фіктивний характер та не свідчать про фактичне отримання позичальником грошових коштів. Наявність підписаних розписок не може свідчити про виникнення між сторонами боргових відносин, оскільки позивачем не було доведено існування правовідносин, які виникають з договору позики будь-якими іншими належними доказами та не доведено, що відповідач отримувала грошові кошти. Окрім того, відразу ж після звільнення 03.05.2019 року ОСОБА_2 повернула ПП ОСОБА_1 30000 гривень.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що в травні 2018 року ОСОБА_1 , з якою вона перебувала у трудових відносинах, запросила її, що вона була свідком при укладенні договору позики коштів ОСОБА_5 . Як ОСОБА_2 писала розписку вона не бачила. Передачі коштів ОСОБА_2 вона також не бачила. Вона прочитала розписку та підписала її. Про інші випадки позики коштів ОСОБА_2 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона працювала адміністратором у салоні краси, власником якого є ОСОБА_1 ОСОБА_2 мала брати участь у конкурсі перукарського мистецтва у Франції в м.Париж. Для участі у вказаному конкурсі, необхідні були значні кошти. З цією метою було укладено договори позики коштів у ОСОБА_1 . Вона була присутня при тому, як ОСОБА_5 писала розписки про позику коштів у ОСОБА_1 . Вказані розписки нею підписувались як свідком. Передачі коштів ОСОБА_2 вона не бачила. Юристом був розроблений шаблон розписки, який зберігався у неї. Майже всі працівники, які працювали у ОСОБА_1 , писала подібні розписки. Написані розписки, зберігались у ОСОБА_6 , чоловіка ОСОБА_1 , який вказувався у розписках, як свідок передачі коштів.

Свідок ОСОБА_7 , матір відповідача ОСОБА_2 , суду пояснила, що дочка 11 місяців працювала в салоні краси ОСОБА_1 у 2018-2019 роках. Зі слів дочки їй відомо, що вона писала розписки, однак будь-яких коштів від ОСОБА_1 вона не отримувала. Вказані розписки писала на вимогу ОСОБА_1 з умовою: «пишеш розписку отримуєш заробітну плату, їдеш на конкурс». Дочка брала участь у конкурсі перукарського мистецтва в Парижі весною 2019 року, зайняла 2 місце. Зі слів ОСОБА_1 участь у конкурсі була безкоштовною. При звільненні в роботи, дочка заплатила ОСОБА_1 30 тисяч гривень за перукарські матеріали.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 900 євро, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. (а.с.6).

Також, 31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 900 євро, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. (а.с.7).

Також, 31 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 900 євро, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. (а.с.8).

Також, 01 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 євро, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. (а.с.9).

Також, 05 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 22499,05 гривень, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 06 серпня 2018 року. (а.с.10).

Також, 23 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 24099,53 гривень, які ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. (а.с.11).

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_2 з 21.05.2018 року по 19.04.2019 року працювала на посаді перукаря у ПП ОСОБА_1 (а.с.151)

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №030501 від 03.05.2019 року ПП ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_2 30000 гривень за товари. (а.с.152).

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є ствердження позивача про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 р. у справі № 464/3790/16-ц.

При цьому процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики: від 31.05.2018 року на суму 900 євро, від 31.05.2018 року на суму 900 євро, від 31.05.2018 року на суму від 900 євро, від 01.06.2018 року на суму 1000 євро, від 05.07.2018 року на суму 22499,05 гривень та від 23.08.2018 року на суму 24099,53 гривень, а саме у загальному розмірі 3700 євро та 46598,58 грн.

Зі змісту розписок вбачається, що вони написані відповідачем про позику коштів та обов`язок їх повернення, факт написання таких розписок не заперечує представник відповідач, однак заперечує факт отримання коштів від позивача, посилаючись на ту обставину, що вказана розписка була написана в якості гарантії участі ОСОБА_2 у конкурсі перукарського мистецтва. Зміст даної розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів в якості позики та отримання відповідачем цих грошових коштів, не підтверджує як укладення відповідного договору позики, так і умови договору. Свідки, допитані в судовому засіданні, які зазначені у розписках, підтвердили, що не бачили факту передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 .

Оригіналів вказаних розписок для огляду в судовому засіданні позивачем надано не було.

Факт написання ОСОБА_2 розписок підтверджено показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які вказали, що факту передачі ОСОБА_1 коштів ОСОБА_2 не бачили. ОСОБА_3 вказала, що була присутня лише при написанні розписок.

За таких обстави доводи позивача, викладені в позовній заяві про передачу відповідачу коштів в якості позики, є сумнівними, оскільки відповідач ОСОБА_2 в силу трудових відносин з позивачем, які оформлені належним чином, взяла на себе обов`язок перед позивачем щодо відшкодування завданих матеріальних збитків.

Також суд враховує обставину, що позивачем не доведено той факт, що грошові кошти вказані в розписках отримані відповідачем саме у якості боргу.

Зважаючи на вищевикладене, пред`явивши позов про стягнення боргу, позивач належним чином не підтвердив своє право вимоги до відповідача про виконання боргового зобов`язання.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17 (провадження № 61-33033св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 (провадження № 61-11630св19) дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики.

За таких обставин, позивач не довела факт укладення між сторонами договорів позики та наявність свого порушеного права, що є підставою для звернення з позовом до суду з метою захисту своїх прав, а тому суд відмовляє у задоволенні позову із наведених підстав.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних суд зазначає наступне.

Так, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, також Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01червня 2016 року у справі № 910/22034/15, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

З огляду на те, що факт укладення договорів позики між сторонами є недоведеним у ході судового розгляду, тому між сторонами відсутні будь-які зобов`язання щодо виконання цього договору, оскільки неукладений правочин не породжує жодних цивільних правовідносин, а значить він і не породжує для сторін правочину будь-яких прав та обов`язків.

Таким чином, відсутні правові підстави на застосування наслідків порушення зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються в разі відмови в позові на відповідача.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.15, 16, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст.4, 12, 81, 141, 263, 265, 268, 280, 352 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса АДРЕСА_2 .

Повний текст виготовлено 05.07.2023 року

Суддя В.О. Троцюк