РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

представника позивача адвоката Змієвської Т.П.

представника відповідача адвоката Кузьмінова Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2023р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя із позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати в загальній сумі 250 548,94грн. та судові витрати.

Позов мотивував тим, що 03.04.2006р. між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзен Банк Україна» було укладено кредитний договір №CNL-201/062/2006, відповідно до якого Банк надав, а позичальник отримала кредит в розмірі 678000,00грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 5,5% річних. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_1 . Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р. у справі №2-4240/09 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 1001492,25грн. та судовий збір по 850,00грн з кожного. До цього часу рішення суду не виконано. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021р. було замінено первісного стягувача на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал». З огляду на те, що відповідачами після набрання рішенням суду законної сили, воно не було виконано, у позивача виникло право на застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК України у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Станом на 23.02.2023р. розмір 3% річних становить 60254,16грн., інфляційних втрат 190 294,78грн., усього 250 548,94грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. У зв`язку із зверненням до суду з цим позовом позивач також поніс витрати на сплату судового збору в сумі 3758,23грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 21900,00грн, які також підлягають стягненню з відповідачів.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2023р. матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Хортицького районного суду .Запоріжжя.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2023р. у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

25.04.2023р. до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому він позовні вимоги не визнав повністю та зазначив, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до подання позову до суду, у зв`язку з чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того,після набрання законної сили рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя стягувач виконавчих листів на виконання зазначеного рішення жодного разу до примусового виконання не пред`являв, виконавчі провадження не відкривались. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2021р.ТОВ «Вердикт Капітал» було відмовлено у видачі дубліката виконавчого документа та поновленні пропущеного строку для пред`явлення його до виконання. Також в матеріалах справи відсутні дані про звернення стягувачем стягнення на іпотечне майно житловий будинок ОСОБА_2 , яким забезпечувалося належне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Вважає, що позивач своєю бездіяльністю, яка полягає в нехтуванні правом щодо примусового виконання судових рішення, призвів до прострочення виконання грошового зобов`язання, тому покладання на нього відповідальності, встановленої ст.625 ЦК України, є безпідставним. Крім того, рішення суду не може породжувати зобов`язання грошового характеру, лише підтверджує факт певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання. У зв`язку з цим, до правовідносин, які виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, не можуть застосовуватися норми ст.625 ЦК України. Таким чином, він заперечує проти позовних вимог. Заявлену позивачем до стягнення суму витрат на правничу допомогу вважає надмірною, необґрунтованою, неспівмірною та непропорційною із предметом позову, обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим часом. Крім того, зазначив, що у зв`язку з розглядом цієї справи він також поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00грн., які підлягають стягненню на його користь у разі закриття провадження у справі чи у разі відмови в задоволенні позову.

09.05.2023р. від представника позивача ТОВ «Вердикт Капітал» надійшла відповідь на відзив, в яких він позовні вимоги підтримав повністю, заперечення відповідача ОСОБА_1 проти позову та його клопотання про закриття провадження у справі вважає безпідставними.

Згідно з копією актового запису про смерть №1966, складеного 18.03.2010р. Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.07.2023р. провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Цією ж хвалоюпідготовче провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат закрито, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача адвокат Змієвська Т.П. в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у заявах по суті, просила його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Кузьмінов Д.В. в судовому засіданні позов не визнав повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просив в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.

Так, згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

П.18,19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону України №2120-IX від 15.03.2022р.) передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. в Україні з 24.02.2022р. введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який дії до цього часу.

Крім того, одним із загальних принципів судочинства, закріплених в ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.2,18 ЦПК України, є обов`язковість судових рішень.

Зокрема, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд встановив, що 03.04.2006р. між АКБ «Райффайзен Банк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №CNL-201/062/2006, відповідно до якого Банк надав, а позичальник отримала кредит в розмірі 678000,00грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 5,5% річних з кінцевим терміном погашення 03.04.2016р.

В забезпечення виконання всіх зобов`язань за цим кредитним договором, 03.04.2006р. між АКБ «Райффайзен Банк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №CGCNL-201/062/2006.

Позичальник ОСОБА_2 неналежним чином виконувала зобов`язання за вказаним кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості станом на 07.03.2008р. в загальному розмірі 1001492,25грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 677800,00грн., нарахованих відсотків за період з 03.04.2006р. по 06.03.2008р. 227914,93грн., нарахованої пені за період з 03.05.2006р. по 29.11.2006р. 95452,32грн., нарахованого штрафу відповідно до п.4.1.2, 4.1.3 кредитного договору 325,00грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р., яке набрало законної сили 02.01.2010р., у зв`язку з чим вони відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню іншими належними та допустимими доказами.

Цим рішенням було задоволено позов ЗАТ «ОТП Банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р. в загальному розмірі 1001492,25грн., судовий збір в розмірі 1700,00грн., витрати на ІТЗ в сумі 30,00грн.

12.11.2010р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р. та договором поруки №CGCNL-201/062/2006 від 03.04.2006р. до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1

10.09.2018р. між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №1-09/18, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р. та договором поруки №CGCNL-201/062/2006 від 03.04.2006р. до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вказані обставини встановлені ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021р., яка набрала законної сили 01.06.2021р., у зв`язку з чим вони відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню іншими належними та допустимими доказами.

Цією ухвалою суду задоволена заява ТОВ «Вердикт Капітал» та замінено первісного стягувача ТОВ «ОТП Банк» його правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р. №2-4240/09.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 01.06.2021р. ухвала Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021р. залишена без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.10.2021р., яка набрала законної сили 12.11.2021р., в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про видачу дубліката виконавчого документа за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р. №2-4240/09 та поновленні пропущеного строку для пред`явлення його до виконання відмовлено повністю.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд виходить з того, що ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18.

У постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором у нього в силу закону (ч.2 ст.625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення, та 3% річних від простроченої суми.

В цій справі судом достовірно встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р., забезпеченим договором поруки №CGCNL-201/062/2006 від 03.04.2006р.

За вказаним кредитним договором позичальник ОСОБА_2 отримала в кредит грошові кошти в сумі 678000,00грн. зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 5,5% річних з кінцевим терміном погашення 03.04.2016р.

Однак позичальник ОСОБА_2 неналежним чином виконувала свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, тому Банк на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України скористався правом вимагати дострокове повернення кредиту, звернувся до суду з відповідним позовом та рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р., яке набрало законної сили 02.01.2010р., було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за вказаним кредитним договором, яка утворилась станом на 07.03.2008р., в загальному розмірі 1001492,25грн.

Як встановлено судом, заборгованість за зазначеним кредитним договором боржниками до цього часу не сплачена, рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р. не виконано, що фактично не оспорювалось представником відповідача ОСОБА_1 під час судового розгляду.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник послались на те, що виконавчі листи на виконання вказаного рішення суду жодного разу не пред`являлись стягувачем до примусового виконання, виконавче провадження відсутнє, стягувач не скористався правом звернення стягнення на іпотечне майно боржника ОСОБА_2 , що є свідченням відмови стягувача від виконання рішення суду та відповідно прострочення кредитора, у зв`язку з чим боржник звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Суд відхиляє такі доводи відповідача та його представника, оскільки, як вже зазначалось, рішення суду є обов`язковим для виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, застосування правил ч.2 ст.625 ЦК України жодним чином не залежить від дій кредитора/стягувача щодо примусового виконання рішення суду, наявності/відсутності виконавчого провадження, наявності/відсутності майна, на яке може бути звернуто стягнення, а також не залежить від вини боржника.

При цьому, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був достовірно обізнаний про наявність простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р., підтвердженого рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р., оскільки приймав участь в судовому розгляді цивільної справи за позовом Банку про стягнення заборгованості, з позовом погодився. Однак жодних дій з погашення зазначеного боргу ОСОБА_1 протягом тривалого часу не вчинив, доказів протилежного суду не подав.

Обставин, передбачених ст.613 ЦК України, які б свідчили про прострочення кредитора та звільняли боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, відповідачем ОСОБА_1 та його представником не доведено та судом не встановлено.

Крім того, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивач не є належним кредитором та не має права вимагати стягнення на свою користь визначених ст.625 ЦК України сум, оскільки не надав суду боргового документу оригіналу кредитного договору, договору поруки, доказів набуття права вимоги - договору факторингу, а також доказів повідомлення боржника про заміну кредитора, у зв`язку з чим боржник звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язання, а ризик настання негативних наслідків несе кредитор.

В даному випадку суд виходить з того, що статус позивача як кредитора у цій справі підтверджено ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021р., залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 01.06.2021р. Вказаною ухвалою суд замінив первісного стягувача ТОВ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні за рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 2-4240/09 від 22.12.2009р. про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 1 001 492,25грн., оскільки останній набув право вимоги до боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору факторингу №1-09/18 від 10.09.2018р.

Отже, правомірність набуття ТОВ «Вердикт Капітал» прав кредитора у договірних правовідносинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже була предметом судового розгляду і судами надана правова оцінка цим обставинам, в тому числі з урахуванням відповідних заперечень представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінова Д.В., який приймав участь в судових засіданнях в суді першої та апеляційної інстанції.

У зв`язку з цим, суд відхиляє доводи представника відповідача про порушення порядку заміни кредитора (ст.516,517 ЦК України) у спірних правовідносинах та застосування відповідних наслідків у вигляді звільнення відповідача ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання на користь позивача.

Таким чином, оскільки фактичного виконання боржниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором №CNL-201/062/2006 від 03.04.2006р., підтвердженого рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р., не відбулось, позивач як кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України за увесь час прострочення до 23.02.2022р., в т.ч. пред`явивши таку вимогу відповідно до ст.543 ЦК України до одного із солідарних боржників.

В межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідача ОСОБА_1 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.02.2020р. по 23.02.2022р. на суму боргу в розмірі 1 001 492,25грн.

Разом з тим, виходячи з того, що судове рішення про дострокове стягнення кредиту не припиняє зобов`язання боржника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти за час користування ним, і якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, суд вважає, що 3% річних та інфляційні втрати як компенсація кредитору за неправомірне користування боржником грошовими коштами, повинні нараховуватись на суму основного боргу (тіло кредиту та проценти), яка згідно з рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2009р. становить: заборгованість за кредитом - 677800,00грн., нараховані проценти 227914,93грн., усього 905714,93грн.

Розмір 3% річних за прострочення повернення цієї суми за період з 23.02.2020р. по 23.02.2022р. (732 дні) становить: 905714,93грн./100х3/365х732=54491,78грн.

Розмір інфляційних втрат з урахуванням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991року №1282-XII, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, які підлягають застосуванню за аналогією закону, становить: 905714,93грн. х (сукупний індекс споживчих цін нарастаючим підсумком з березня 2020р. по лютий 2022р.: 100,8х100,8х100,3х100,2х99,4х99,8х100,5х101,0х101,3х100,9х101,3х101,0 х101,7х100,7х101,3х100,2х100,1х99,8х101,2х100,9х100,8х100,6х101,3х101,60)/100%-905714,93грн.=172085,84грн.

На підставі вищевикладеного, позов ТОВ «Вердикт Капітал» слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 3% річних в сумі 54491,78грн., інфляційні втрати в сумі 172085,84грн., усього 226577,62грн., в іншій частині вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачаТОВ «Вердикт Капітал» витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Так, позивачем були заявлені позовні вимоги майнового характеру на загальну суму 250548,94грн., судом задоволено позовні вимоги на суму 226577,62грн., що становить 90,43% (226577,62грн. х 100% : 250548,94грн).

Таким чином, сума судового збору пропорційно задоволеним вимогам, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 3398,57 (3758,23грн./90,43% х 100%).

Крім того, відповідно до ст.137,141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Вердикт Капітал» понесені витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам (90,43%), а з позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу пропорційно тій частині заявлених позовних вимог, які не були задоволені судом, - (9,57% (100%-90,43%)).

Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що згідно з ч.2-5 ст.137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Так, в межах цієї справи позивач ТОВ «Вердикт Капітал» отримував правову допомогу Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», від імені якого за довіреністю діяла адвокат Змієвська Т.П. Вартість витрат на правову допомогу визначена позивачем в позовній заяві в сумі 21900,00грн.

Вказані обставини підтверджуються Договором №03-01/2023 про надання правової допомоги від 03.01.2023р. з додатками, заявкою на надання юридичної допомоги №1 від 05.01.2023р., актом приймання-передачі наданих послуг №22 від 16.01.2023р. на суму 21900,00грн., платіжною інструкцією №035853000 від 17.01.2023р., довіреністю №101 від 02.05.2023р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ЗР №21/1951 від 05.03.2019р., які суд вважає належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вже зазначалось, відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву виказав заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу з посиланням на те, що вони не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг.

В даному випадку суд частково погоджується з доводами відповідача та приходить до висновку про те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, а також ціною позову.

Згідно з наданими суду заявкою на надання юридичної допомоги №1 від 05.01.2023р. та актом приймання-передачі наданих послуг №22 від 16.01.2023р. позивачу адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надані послуги: усна консультація з вивченням документів про кредитній справі 1 година, 3650,00грн., письмова консультація по судовому рішенню 1 година, 3650,00грн., підготовка (складання) позовної заяви з клопотанням 3 години, 10950,00грн., формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача справи замовнику 1 година, 3650,00грн., усього 21900,00грн.

Однак суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги і її вартість ї завищеною. Зокрема, вказана справа є незначної складності, спір виник у зв`язку з простроченням виконання боржниками зобов`язань за кредитним договором, підтвердженим судовим рішенням, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. Позовна заява складена на 6 сторінках та містить здебільшого нормативно-правове обґрунтування позову та аналіз судової практики, до неї додані правоустановчі документи позивача, розрахунок сум, які заявлені до стягнення, на 1 арк., копії рішення суду від 22.12.2009р. та ухвали суду від 13.04.2021р., докази витрат на правничу допомогу. При цьому, суд враховує, що первісно позов було пред`явлено і до основного боржника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим провадження у справі до цієї особи було в подальшому закрито.

У зв`язку з цим, на думку суду, проведення двох консультацій з вивченням документів, складання позовної заяви та формування додатків до неї з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги кваліфікацію та досвід адвоката, не можна вважати достатньо розумним, обґрунтованим та пропорційним предмету споруз урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи та подальшої процесуальної поведінки представника позивача, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат позивача ТОВ «Вердикт Капітал» на правничу допомогу до 8000,00грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам витрати на правничу допомогу в розмірі 7234,40грн. (8000,00грн. х 90,43% / 100%).

Крім того, в межах цієї справи відповідач ОСОБА_1 отримував правову допомогу Адвокатського об`єднання «Юридична практика», від імені якого на підставі ордеру діяв адвокат Кузьмінов Д.В., та у відзиві на позов зазначив про здійснення витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в сумі 8000,00грн.

Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 20.04.2023р. з додатками, ордером АР №1119859 від 24.02.2023р., свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001484 від 29.11.2017р., актом наданих послуг б/н від 22.04.2023р., рахунком №1 від 22.04.2023р., які суд вважає належними та допустимими доказами.

Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» до відповіді на відзив додала клопотання про зменшення витрат відповідача на правову допомогу, фактично просила у їх стягненні відмовити, оскільки вони є недоведеними, докази таких витрат позивачу не надсилались.

Однак суд вважає вказані доводи представника позивача безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи зміст відзиву на позов, додані до нього документи, подальшу процесуальну поведінку представника відповідача, його доводи в судовому засіданні, суд вважає, що заявлений відповідачем розмір витрат на правничу допомогу відповідає критеріям реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характеру та складності виконаної адвокатом роботи, значенню справи для відповідача, тому підстав для їх зменшення чи відмови в стягненні немає.

Таким чином, стягненню з позивачаТОВ «Вердикт Капітал» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу пропорційно частині вимог, в задоволенні якої судом було відмовлено, в розмірі 765,60грн. (8000,00грн. х 9,57% / 100%).

Керуючись ст.3,6,11,15,16,526,530,599,610,611,625,626-629,1049,1050,1054 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82, 89,137,41, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, б.5-б, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 54 491,78грн., інфляційні втрати в розмірі 172 085,84грн., усього 226 577,62грн. (двісті двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят сім гривень 62 копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, б.5-б, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3398,57грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7234,40грн., усього 10 632,97грн. (десять тисяч шістсот тридцять дві гривні 97 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄРДПОУ 36799749, місце знаходження: м.Київ, вул.Кудрявський Узвіз, б.5-б, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в розмірі 765,60грн. (сімсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06.11.2023р.

Суддя Н.А.Мурашова

23.10.2023