П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Мацунич М.В., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного сууд від 09 грудня 2022 року у справі № 308/11555/17 (Головуючий: Бенца К.К.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 квітня 2016 року близько 01 год. 10 хв., керуючи автомобілем «Mercedes Benz» Е 250, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був зупинений працівником патрульної поліції інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві Кохан Ю.Ю. з тих підстав, що задній номерний знак авто був неосвітлений і відповідно, зі слів останнього це є порушенням ПДР України, у зв`язку з чим, інспектор Кохан Ю.Ю. виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

У подальшому, того ж вечора інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, хоча жодних об`єктивних ознак для цього на той момент не існувало. Інспектор почав прискіпливо по відношенню до позивача вказувати на те, що з порожнини його роту відчувається запах алкоголю і запропонував йому пройти відповідний тест за допомогою технічного засобу «Драгер». Позивач на відріз відмовився проходити запропонований інспектором тест, оскільки на його вимогу в інспектора поліції були відсутні будь-які документи, що підтверджували б справний стан такого приладу і при ньому наявний певний сертифікат, що підтверджує проходження даним приладом щорічної повірки на справжність відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність». Через свої власні моральні якості та принципи і такого роду упередженість працівника патрульної поліції, у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на усні зауваження ОСОБА_1 , не маючи жодних доказів його вини, інспектор патрульної поліції Кохан Ю.Ю., не вислухавши його пояснення, склав протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від «15» липня 2016 року провадження по справі № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позивач вказує на те, що порушенням його конституційних прав і свобод, притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдано суттєвої моральних страждань.

Позивач вказує, що у даному випадку, у зв`язку з незаконним перебуванням під притягненням до адміністративної відповідальності, було принижено його честь та гідність , а також репутацію законослухняного громадянина, позбавлено конституційного права на свободу і особисту недоторканність, постійне відвідування судових засідань по його справі, де його бачила значна кількість людей, в тому числі знайомі. Мали місце моральні переживання і з боку всіх членів його сім`ї (матері, батька та рідної сестри), мало місце тривалий відрив його від сім`ї та позбавлено можливості виконувати свої обов`язки як основного годувальника в родині. Також було порушено його нормальні життєві зв`язки, життєвий уклад, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, порушено нормальні стосунки з оточуючими людьми, в тому числі членами родини і було фактично знищено впевненість у дієвості та ефективності правових механізмів щодо недопущення фактів безпідставного позбавлення волі невинних осіб.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути за рахунок коштів державного бюджету на свою користь завдану йому незаконними діями Управління патрульної поліції у м. Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_5 до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів поліції задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в розмірі 22 000,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції в особі представника Котубей О.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення в частині задоволених позовних вимог як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки суд у своєму рішенні необгрунтовано посилається на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, оскільки патрульна поліція як елемент системи Національної поліції України не є органом уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшуколву діяльність. Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішенням, діями чи бездіяльність органів державної влади є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. При цьому, жодного доказу наявності моральної шкоди позивачем не надано, а приймаючи оскаржуване рішення суд посилався лише на факт закриття справи про адміністративне правопорушення, що порушує базові принципи цивільного судочинства рівності перед судом та змагальності сторін, а також ст. 81 ЦПК України. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Разом із тим, у позовній заяві позивач посилається на обставини наявності моральної шкоди, проте, доказів того, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надано та не долучено до матеріалів позову іф в судовому рішенні не зазначено.

Заслухавши пояснення представника Державної казначейської служби України у Закарпатській області Лешанича А., який просить апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, представника ОСОБА_1 адвоката Семенова Ю.О., який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Представник Департаменту патрульної поліції у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення і і їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що 16 квітня 2016 року о 01 год. 40 хв. інспектором роти № 2 батальйону УПП у м. Ужгороді та м. Мукачеві ДПП рядовим поліції Кохан Ю.Ю. було складено протокол серія АП2 № 092668 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_5 , згідно якого водій ОСОБА_1 16 квітня 2016 року близько 01 год. 40 хв. в м. Ужгороді по вул. Краснодонців, буд.32 керував автомобілем марки «Mercedes Benz» Е 250, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою технічного засобу «Драгер», а також у медичному закладі водій відмовився у присутності двох свідків. З даним протоколом ОСОБА_1 не погодився.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2016 року справу № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_5 повернуто до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві для усунення виявлених недоліків та виконання вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року провадження по справі № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно громадянина України ОСОБА_5 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2016 року провадження по справі № 308/4288/16-п про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, тобто у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Позивач вказує на те, що у зв`язку з незаконним перебуванням під притягненням до адміністративної відповідальності, було принижено його честь та гідність, а також його репутацію, як законослухняного громадянина, що порушило нормальні стосунки з оточуючими людьми, в тому числі членами родини. Порушенням його конституційних прав і свобод ОСОБА_1 завдано суттєвої моральної шкоди.

Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром стягуваної моральної шкоди.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд враховує положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995№ 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів щодо погіршення, в період від моменту складання протоколу до прийняття судом постанови про закриття провадження, його стану здоров`я, не доведено факт змін у його життєвих і сімейних стосунках та в чому полягав його тривалий відрив від сім`ї, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 2 000 гривень, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, рішення суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди з ухваленням рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 грудня 2022 року змінити та викласти у наступній редакції.

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

У решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді: