Номер провадження 2/754/3231/23
Справа №754/6096/23
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - позивач

ОСОБА_1 - відповідач

Вимоги позивача: стягнення коштів

Грибанов Д.В. - представник позивача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем до суду подано позов і в якому позивач посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань, просить стягнути з відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 15713-09/2021 від 22.09.2021: 18125 грн. з яких: 5000 грн. - сума основного боргу 13125 грн. - проценти; за договором кредитної лінії № 164448972 від 28.09.2021: 93416,40 грн. з яких: 22000 грн. - сума основного боргу, 71416,40 грн. - проценти; за пропозицією укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 02.10.2021 (оферта) на надання кредиту згідно заявки-анкети № 3839221 від 02.10.2021: 35570 грн. з яких: 4000 грн. - сума основного боргу, 31570 грн. - проценти.

Ухвалою суду від 11.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

Позивачем до суду подано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав.

Відповідачем поштою та електронною поштою до суду подано клопотання про перенесення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи та подання відзиву, а також відповідачем поштою та електронною поштою до суду подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Учасникам справи достовірно відомо про їхнє перебування в договірних правовідносинах і про наявність на розгляді в суді спору.

Учасники справи мали можливість в усній, письмовій або електронній формі вирішити спір між собою та подати до суду свої доводи та заперечення по суті спору.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між ТОВ «ФК «Інструм» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту № 15713-09/2021 від 22.09.2021 за яким відповідачеві надано кредит у сумі: 5000 грн. під 456,25 % річних строком на 30 днів.

Між позивачем і ТОВ «ФК «Інструм» укладено договір факторингу № 21092022 від 21.09.2022 та акт прийому-передачі реєстру боржників договором факторингу № 21092022 від 21.09.2022 і за якими до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 15713-09/2021 від 22.09.2021.

Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено договір кредитної лінії № 164448972 від 28.09.2021 за яким відповідачеві надано кредит у сумі: 22000 грн. під 452,42 % річних строком на 30 днів.

Між ТОВ «Таліон плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та між позивачем і ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 20102022 від 20.10.2022 та згідно витягу від 06.03.2023 з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором кредитної лінії № 164448972 від 28.09.2021.

За укладеною між ТОВ «Інфінанс» і відповідачем укладено пропозицією укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 02.10.2021 (оферта) на надання кредиту згідно заявки-анкети № 3839221 від 02.10.2021 за якими відповідачеві надано кредит у сумі: 4000 грн. під 638,75 % річних зі строком користування кредитом 30 днів.

Між позивачем і ТОВ «Інфінанс» укладено договір факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 та акт прийому-передачі інформації згідно реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 і згідно витягу від 24.11.2022 з реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 та за якими до позивача перейшло право вимоги до відповідача за пропозицією укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 02.10.2021 (оферта) на надання кредиту згідно заявки-анкети № 3839221 від 02.10.2021.

Як вказується позивачем, відповідачем не виконано належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредитів з процентами.

Згідно ст. ст. 514, 625, 1050, 1054 ЦК України, 1. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 1. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 2. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 3. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог суду не надано.

У відзиві відповідачем не спростовується отримання ним під проценти і використання ним коштів, а доводи відзиву про те, що кредитори не були фінансовими установами, спростовуються доданими до позову свідоцтвами про реєстрацію фінансових установ.

За таких обставин, позов задовольняється.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, адреса листування: Київська обл., м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4, ): за договором про надання фінансового кредиту № 15713-09/2021 від 22.09.2021: 18125 грн. - основного боргу і процентів; за договором кредитної лінії № 164448972 від 28.09.2021: 93416,40 грн. - основного боргу і процентів; за пропозицією укласти договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № /1 від 02.10.2021 (оферта) на надання кредиту згідно заявки-анкети № 3839221 від 02.10.2021: 35570 грн. - основного боргу і процентів; 2684 грн. - судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: