Справа № 373/201/23
Номер провадження 2/373/228/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Залеської А.О.,

за участю секретаря судових засідань Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області,

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на її користь майнову шкоду в сумі 7524,72 грн та моральну шкоду в сумі 8000,00 грн.

Позовна заява обґрунтована втратою органом досудового розслідування ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області та неповернення позивачці викраденого у неї майна, що відшукано під час досудового розслідування та постановою слідчого визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, в якому Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області у справі № 373/1243/21 ухвалено вирок від 16.11.2021 про затвердження угоди по визнання винуватості та засудження ОСОБА_2 за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Тим же вироком суду скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 08.07.2021 на тимчасово вилучене майно під час затримання та обшуку ОСОБА_2 , а саме на три срібні перстні, один срібний ланцюжок, десять срібних сережок, та ухвалено повернути вказане майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, його власнику потерпілій ОСОБА_1 . Відшукані працівниками поліції та опізнані нею ювелірні вироби їй не були повернуті та згідно постанови слідчого мали б зберігатися в кімнаті речових доказів ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області з метою їх збереження та проведення експертної оцінки, однак там не виявилось. Розмір майнової шкоди, завданої посадовими особами органу досудового розслідування, яку позивачка просить стягнути з відповідача, як розпорядника бюджетними коштами ГУ НП в Київській області, визначена нею в сумі 7524,72 грн, як вартість належного їй майна, викрадено ОСОБА_2 , та згідно вироку суду є доведеною шкодою.

Моральна шкода, яку позивачка визначила в сумі 8000,00 грн. обґрунтована тим, що вона вже тривалий час після ухвалення судом вироку морально та психологічно страждає від свавілля та незаконних дій посадових осіб ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, які не зберегли належне їй майно, визнане речовими доказами. Ювелірні прикраси, що були в розпорядженні слідчих, подаровані їй близькими та рідними, а деякі придбані нею особисто та становлять особливу цінність для неї, як пам`ять про визначні події в житті. А тому втрата цих речей під час досудового розслідування, негативно відобразилась на душевному та психоемоційному стані позивачки.

Процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою суду від 15.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. За клопотанням позивача витребувано з Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду матеріали кримінальної справи № 373/1243/21.

27.03.2023 від представника відповідача ГУНП в Київській області Лиманюк О. надійшов відзив на позовну заяву з долученими до нього письмовими матеріалами та поясненнями щодо необхідності залучення до участі у справі як співвідповідача ДКС України в особі Головного управління Державної казначейської служби в Київській області.

Ухвалою суду від 08.05.2023 за клопотанням представника відповідача та представника позивача до участі у справі залучено Головне управління Державної казначейської служби в Київській області, якому встановлено строк для подання відзиву на позов до початку судового засідання. Також задоволено клопотання про допит в судовому засіданні як свідка слідчого/начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП Кузькового М.А.

30.05.2023 від представника співвідповідача ГУ ДКС України в Київській області Жиліна О. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями щодо участі у справі органів казначейства України та проханням відмовити в задоволенні позову за недоведеністю вимог.

У хвалою суду від 21.07.2023 за клопотанням позивачки витребувано з Переяславського відділу Бориспільської окружної прокуратури матеріали кримінального провадження №240000329, що не увійшли до судової справи.

Судовий розгляд цивільної справи здійснювався за участі позивачки ОСОБА_1 , яка надала суду пояснення по обставинам справи..

Представники відповідача ГУ НП в Київській області та залученого співвідповідач ГУ ДКС України в Київській області в жодне судове засідання не з`явились, у письмових заявах просили розглядати справу без їхньої участі та врахувати заперечення, викладені у відзиві.

Вказана у позовній заяві третя особа: Відділ поліції №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, про суть справи повідомлена, однак участі у справі не брала.

Позиція та аргументи сторін по суті спору

Позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що вночі, 17.06.2021 до її будинку по АДРЕСА_1 шляхом пошкодження металопластикового вікна проник невідомий чоловік, від чого вона проснулася. Той чоловік наказав їй не дивитися в його бік та, погрожуючи фізичною розправою, вимагав сказати де знаходяться цінності та гроші. Забравши золоті та срібні прикраси та гроші в сумі 850 грн, невідомий зник. Вранці того ж дня вона повідомила про крадіжку працівників поліції ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області та описала і намалювала, як змогла, найбільш цінні золоті та срібні прикраси, які забрав зловмисник. Вже наступного дня від слідчого СВ ВП №1 Бориспільського РУП ОСОБА_3 вона дізналась, що крадія знайшли та, що при затриманні в нього вилучили викрадені в неї ювелірні вироби. За кілька днів у відділенні поліції слідчий ОСОБА_4 показав їй, вилучені у крадія вироби і вона впізнала в них належні їй перстні зі срібла, срібні сережки, браслет, гарнітур із срібла інше. Після проведення впізнання цих виробів слідчий сказав, що вони залишаються в поліції до закінчення слідства та ухвалення вироку. Справа в суді перебувала кілька місяців. Вона спочатку ходила в судові засідання, але представника не мала. В силу свого похилого віку та відсутності досвіду у відповідних справах, довіряла правоохоронним органам, а тому погодилась на пропозицію прокурора і надала письмову згоду на укладення прокурором угоди з обвинуваченим, оскільки прокурор запевнив, що винний буде суворо покараний, знайдені в нього речі їй повернуть, а вона може більше не ходити в суд. 16.11.2023 суд ухвалив вирок на підставі угоди про визнання винуватості та засудив ОСОБА_2 до позбавлення волі. Отримавши копію вироку, де було прописано про повернення їй срібних ювелірних виробів (речових доказів), вона пішла до ВП №1 в м. Переяславі, щоб забрати своє майно, але марно: слідчого Бокшиц В.О. не було, а заступник начальника слідчого відділення ОСОБА_5 дорікнув їй незнанням законів і сказав, що не віддасть їй вироби, оскільки в неї немає чеків про їх придбання. Викрадені у неї прикраси придбані давно, багато подарованих, тому чеків на них немає. Після цього вона звернулась до адвоката, який допоміг їй скласти письмову заяву на ім`я начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області з проханням розібратись у ситуації та повернути їй майно, що було визнане речовими доказами. ЇЇ заява залишилась без реагування. Врешті після повторного її звернення з письмовою заявою заступник начальника відділу поліції Мироненко Д.О. приїхав до неї додому та повідомив, що належні їй прикраси (речові докази по справі ОСОБА_2 ) не знайшли ні у слідчому відділенні, ні в кімнаті зберігання речових доказів. Така звістка викликала обурення, хвилювання та стрес, оскільки вона навіть не могла припустити, що втратить свої вироби вдруге та ще й тоді, коли вони повинні були зберігатись в поліції. Трохи оговтавшись, вона за порадою рідних звернулась до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої їй органом досудового розслідування внаслідок не збереження майна, що визнано речовим доказом. Посилаючись на та, що вона є особою з інвалідністю внаслідок серцевого захворювання, позивачка зазначила, що дізнавшись, що належні їй прикраси не збережені та відсутні у ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, її здоров`я погіршилось. Ювелірні вироби, які були відшукані, але не збережені органом досудового розслідування є дуже цінні для неї, вишукані за своїм дизайном та значно дорожчими за ту оцінку, яка зроблена у кримінальному провадженні. Чому така низька оцінка тих виробів їй не відомо, висновку експерта слідчий їй не показував, а вона не цікавилась ним, оскільки розраховувала на повернення майна, що викрав ОСОБА_2 . Наразі довести дійсну вартість ювелірних виробів, які втрачені органом досудового розслідування, вона не може, тому у позовній заяві визначила майнову шкоду у сумі 7524,72 грн., як зазначено у вироку, а моральну 8000,00 грн.

У відзиві на позов відповідач ГУНП в Київській області не заперечує обставини втрати речових доказів, на які посилається позивачка, та зазначає, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 40000329 від 17.06.2021 за ч.3 ст. 186 КК України, яке здійснювалось слідчим відділенням ВП № 1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, дійсно були виявлені та вилучені речові докази ювелірні вироби із срібла, які на праві власності належали потерпілій ОСОБА_1 . Після винесення вироку відносно ОСОБА_2 потерпіла звернулась до відділу поліції з метою повернення належних їй речей. Як з`ясувалось, зазначені речові докази до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області не передавались і у слідчому відділенні їх немає. Водночас, відповідач заперечує проти задоволення вимог про відшкодування майнових збитків, посилаючись на те, що позивачкою не додано до позову жодних документів (чеків), які б підтверджували заявлену позивачкою вартість виробів. Також вказує на не доведення позивачкою заподіяння їй моральної шкоди в розумінні положень ст. 23 ЦК України. При цьому представник відповідача наголошує, що деліктна відповідальність за загальними правилами визначеним у ст. 1166, ст. 1167 ЦК України, настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. А тому позивачка повинна довести не лише факт спричинення шкоди, а й протиправність дій заподіювача шкоди і його вину, а також причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Вказує, що позивач не надала доказів відповідальності ГУ НП в Київській області, оскільки досудове розслідування безпосередньо здійснювалось ВП №1 Бориспільського РУП. Зазначає, що в будь-якому разі шкода, завдана незаконними діями посадових осіб органів досудового розслідування, та їх посадовою особою у відповідності до положень ст. 1173 та ст. 1174 ЦК України відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з рахунку державного бюджету Державною казначейською службою України, яка бере участь у справі через її територіальний орган.

Залучений до участі у справі співвідповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, направив суду відзив на позов, в якому представник звертає увагу, що Державна казначейська служба України та її територіальний орган - ГУ Державної казначейської служби України у Київській області не є належним відповідачем у такій категорії справ, оскільки не вчиняв жодних дій на досудовому розслідуванні чи після нього, які завдали шкоди позивачці. Будучи непричетним до заподіяння шкоди, ГУ ДКС України у Київській області не може нести відповідальність за її спричинення. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, висловлені у ряді постанов, представник ГУ Державної казначейської служби України у Київській області у відзиві наголошує, що у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяна шкода. Тому у спорах про стягнення з держави коштів за рахунок Державного бюджету України немає необхідності визначати відповідачем Державну казначейську службу України або її територіальний орган. Також у відзиві представник ГУ ДКС України у Київській області просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з не доведенням позовних вимог. Вважає, що для притягнення до цивільної відповідальності органу державної влади та стягнення коштів з держави доказом винуватості має буди судове рішення (вирок), яким встановлена протиправність рішень, дій чи бездіяльності цього органу або його посадових осіб. Встановлення шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, є обов`язковим, однак на думку представника, позивачка належних доказів цьому не надала.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6 , ознайомившись з аргументами відповідачів, викладеними у відзивах на позов, дослідивши письмові матеріали, в тому числі витребувані за клопотанням позивачки матеріали судової кримінальної справи № 373/1243/21 та матеріали кримінального провадження (далі матеріали к/п) за № 40000329, які не увійшли до судової справи, встановлено наступне.

17.06.2021 ОСОБА_7 (чоловік позивачки) повідомив службу «102», а позивачка ОСОБА_1 безпосередньо звернулась до ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області із заявою про кримінальне правопорушення, повідомивши що 17.06.2021 близько 04:00 год ночі невідомий чоловік шляхом пошкодження металопластикового вікна проник до їхнього будинку по АДРЕСА_1 та, погрожуючи фізичною розправою змусив ОСОБА_1 не піднімати шуму та віддати йому золоті та срібні прикраси, а також грошові кошти в сумі 850 грн (матеріали к/п а.с.12 -13) .

Відомості про вказану подію невідкладно, 17.06.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000329 та розпочато досудове слідство слідчими СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області (матеріали к/п а.с.1, а.с. 11)

18.06.2021 о 13:30 год. у м. Яготин за підозрою у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення у порядку ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_2 та поміщено його до ІТТ №10 ГУНП в Київській області.

19.06.2021 ОСОБА_2 повідомлено про підозру за ч.3 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (ювелірних виробів із золота та срібла та коштів в сумі 850 грн) з помешкання ОСОБА_1 (матеріали к/п а.с. 155-157).

Згідно протоколу затримання та обшуку ОСОБА_2 від 18.06.2021 серед його особистих речей виявлено прозорий поліетиленовий пакет із застібкою, в якому знаходились ювелірні вироби із срібла: три перстні, один ланцюжок та десять одиниць сережок/підвісок, які разом з поліетиленовим пакетом поміщені до спеціального пакету №7189519 та постановою слідчого СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Костюка І.С. «Про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання» від 18.06.2021визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000329, які після експертного дослідження повинні бути передані на зберігатися до кімнати речових доказів ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області (а.с. 5).

18.06.2021, після затримання ОСОБА_2 слідчий Зозуля І.Д. здійснив повторний допит потерпілої ОСОБА_1 по обставинам події. Позивачка на прохання слідчого детально описала викрадені у неї золоті та срібні прикраси та відобразила їх на малюнку, який долучено до протоколу допиту ( матеріали к/п а.с. 19-35)

Після допиту потерпілої, слідчий СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Зозуля І.Д. у постанові від 18.06.2021 «Про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання» оглянув та деталізував вилучені під час затримання та обшуку ОСОБА_2 срібні ювелірні вироби, поміщені до спеціального пакету №7189519, зазначивши що такими речовими доказами є: браслет на руку із срібла у формі півмісяця, срібні сережки; набір, до якого входять: сережки, підвіска та перстень із крапельного срібла овальної форми; срібний набір: сережки та підвіска у формі круга з візерунками та камінчиками; сережки із крапельного срібла із круглим чорним камінцем посередині; перстень з крапельного срібла випуклої форми; перстень із крапельного срібла, хвилястий з боків. У цій постанові слідчий також вказав, що всі перелічені вироби передані на зберігання до кімнати речових доказів ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області (а.с.6).

Згідно протоколів огляду речових доказів та пред`явлення їх для впізнання 19.06.2021 слідчий Бокшиц В.О. у приміщенні ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, в присутності двох понятих пред`явив ОСОБА_1 речові докази, а остання впізнала в них свої ювелірні вироби (прикраси), якими у ніч 17.06.2021 відкрито заволодів (викрав) невідомий чоловік з її помешкання по АДРЕСА_1 . За змістом протоколу потерпіла впізнала наступні вироби: набір із золота, до якого входить пара сережок та кулон круглої форми з камінцями; срібний ланцюжок на руку з елементів форми півмісяця; перстень з крапельного срібла хвилястої форми з боків; срібний перстень випуклої форми; набір з крапельного срібла, до якого входять: перстень, пара сережок та кулон; пара ажурних сережок з крапельного срібла з чорними камінцями (матеріали к/п - а.с. 40-86).

20.06.2021 за результатами впізнання речей ОСОБА_1 слідчий Бокшиц В.О. здійснив їх фотографування та виніс постанову про визнання їх речовими доказами та передачу на зберігання. У цій постанові слідчий більш детально описав усі ювелірні вироби, зазначивши, що на кожному з них є маркування «925» та вказав, що після впізнання вони поміщені до спецпакету №INZ1019981 з пояснювальним написом, підписами понятих та слідчого. Відповідні речові докази слідчим вирішено зберігати у ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області (а.с. 8).

У той же день, 20.06.2021 слідчий Бокшиц В.О. розпакував пакет №INZ1019981, куди були поміщені впізнані ОСОБА_1 вироби, та ще раз провів, більш детальний огляд речових доказів із зважуванням кожного виробу, що підтверджується протоколом огляду від 20.06.2021 з фототаблицею до нього. За змістом протоколу огляду речових доказів у спецпакеті №INZ1019981 слідчим виявлено: набір із золота, до якого входять пара сережок та кулон, на яких мається маркування «925», загальною вагою 12,02 г; срібний ланцюг з маркуванням «925», вагою 12,23 г; перстень з крапельного срібла хвилястої форми з боків, на якому мається маркування «925», вагою 4,70 г; набір з крапельного срібла, до якого входить перстень, пара сережок та кулон з маркуванням «925» на кожному виробі, загальною вагою 24,18 г; сережки з крапельного срібла з чорними камінцями по середині, на яких мається маркування «925», вагою 10,07 г; перстень з крапельного срібла опуклої форми з маркуванням «925», вагою 5,47 г. Після огляду та зважування виробів за змістом протоколу усі вони поміщені до спеціального пакету № 7189598, який опечатано та підписано слідчим (матеріали к/п а.с. 89-96, а.с.118-125 ).

20.06.2021 після огляду вмісту спецпакету №INZ1019981слідчий ОСОБА_4 знову виніс постанову про визнання речовими доказами: набір, до якого входять пара сережок та кулон, на яких мається маркування «925»; срібний ланцюг з маркуванням «925; перстень з крапельного срібла хвилястої форми з боків, на якому мається маркування «925»; набір з крапельного срібла, до якого входить перстень, пара сережок та кулон з маркуванням «925» на кожному виробі; сережки з крапельного срібла з чорними камінцями по середині, на яких мається маркування «925»; перстень з крапельного срібла опуклої форми з маркуванням «925». Згідно цієї перелічені речі поміщені ним до спеціального пакету № 7189598. У цій постанові слідчий вчергове визначив місце зберігання перелічених речових доказів - ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області з метою подальшого призначення судових експертиз (а.с. 7).

Ухвалою слідчого судді від 08.07.2021 (справа №373/968/21) накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_2 18.06.2021 під час його затримання згідно протоколу затримання та обшуку, а саме: на ювелірні вироби із срібла, які постановою слідчого визнані речовим доказом, оскільки вони відповідають опису викраденого у потерпілої майна. Арешт накладено шляхом встановлення зборони будь-яким особам відчужувати, користуватись та розпоряджатись вказаним майном, окрім як уповноваженим особам в рамках кримінального провадження № 0000329 для проведення слідчих дій та експертиз (а.с. 116-117).

15.07.2021 слідчий Бокшиц В.О. виніс постанову про призначення судово-товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000329, поставивши перед експертом питання ринкової вартості, викрадених 17.06.2021 та вилучених у ОСОБА_2 наступних виробів: набір із золота, до якого входять пара сережок та кулон, на яких мається маркування «925», загальною вагою 12,02 г; срібний ланцюжок з маркуванням «925», вагою 12,23 г; перстень з крапельного срібла хвилястої форми з боків, на якому мається маркування «925», вагою 4,70 г; набір з крапельного срібла, до якого входить перстень, пара сережок та кулон з маркуванням «925» на кожному виробі, загальною вагою 24,18 г; сережки з крапельного срібла з чорними камінцями по середині, на яких мається маркування «925», вагою 10,07 г; перстень з крапельного срібла опуклої форми з маркуванням «925», вагою 5,47 г. У цій постанові слідчий визначив проведення експертизи БЕЗ надання об`єктів дослідження, з використанням фото таблиці, на якій зображено ці об`єкти ( матеріали к/п а.с. 99-100; а.с. 126).

15.07.2021 судовий експерт Зєлєніна Є.В. на виконання постанови слідчого склала Висновок № 2298/21 судово-товарознавчої експерти. З цього висновку видно, що експерту було надано лише постанову слідчого про призначення судової товарознавчої експертизи на 2 арк. Ні об`єкти дослідження, вказані в постанові, ні фото таблиця з їхнім зображенням експерту не надавалась та ним від слідчого не вимагалась. У розділі «Дослідження» експерт зазначає, що в якості вихідних даних для дослідження ним використано виключно відомості, що містяться в постанові слідчого про призначення судово-товарознавчої експертизи. Загальна вартість зазначених у постанові слідчого досліджуваних об`єктів з маркуванням «925» за оцінкою експерта складає 6674,72 грн. (матеріали к/п а.с.103-107; а.с.128-132).

Вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.11.2021 (справа № 373/1243/21) затверджено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000329, укладену між прокурором Кравченком В.В. та обвинуваченим ОСОБА_2 за письмової згоди потерпілої ОСОБА_1 . Цим вироком ОСОБА_2 засуджено за ч.3 ст. 186 КК України, ч.1 ст. 71 КК до остаточного покарання 5 п`ять років позбавлення волі. Вирішено питання речових доказів шляхом скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 08.07.2021 на три срібні перстні, срібний ланцюжок, десять одиниць срібних сережок та ухвалено відповідні речові докази повернути ОСОБА_1 як власнику майна (а.с.3-4).

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , який на час спірних правовідносин займав посаду заступника начальника СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, суду показав, що ОСОБА_2 був затриманий 18.06.2021 в м. Яготин за підозрою у причетності до вчинення грабежу уночі 17.06.2021 та викрадення цінностей з помешкання ОСОБА_1 . Під час обшуку затриманого, який проводив оперуповноважений СКП ВП №1 Козак О.О., у нього було виявлено та вилучено ювелірні вироби як такі, що можуть бути речовими доказами згідно повідомлення потерпілої про викрадення відповідних речей. Свідок пояснив, що подальша доля речових доказів йому не відома, оскільки він не був слідчим у цьому кримінальному провадженні, досудове розслідування здійснювалось групою слідчих, в основному слідчим Бокшиц В.О.

Слідчий Бокшиц В.О. для надання суду пояснень та допиту в якості свідка, про що просив представник позивача, на численні судові виклики у судове засідання не з`явився. Застосовані до свідка процесуальні заходи впливу позитивного результату не дали, і представник позивача відмовився від свого клопотання про допит свідка ОСОБА_4 .

Відповідно до письмових заяв ОСОБА_1 , після ухвалення судом вироку від 16.11.2021 у кримінальному провадженні №0000329 відносно ОСОБА_2 , позивачка двічі (19.01.2022 та 11.08.2002) зверталась до начальника ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області по питанню невиконання рішення суду в частині повернення їй речових доказів- ювелірних виробів, які були вилученні у ОСОБА_2 під час його затримання. Просила провести службове розслідування та притягнути до відповідальності винних осіб (а.с.9-12).

Після відкриття провадження у цій цивільній справі Головне управління Національної поліції в Київській області намагався з`ясувати дійсні обставини, в тому числі долю речових доказів у кримінальному провадженні №0000329, яке розслідувалось підрозділом ВП №1 Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, про що свідчить лист заступника начальника СВ ГУ НП в Київській області від 23.03.2023 та Рапорт заступника начальника ВП № Бориспільського РУП ГУНП в Київській області - начальника слідчого відділення Мироненка Д.О. За змістом цих документів, в ході досудового розслідування в кримінальному провадженні № 0000329 виявлено та вилучено речові докази, які на праві власності належали потерпілій ОСОБА_1 . Після винесення вироку у кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_1 звернулась до відділу поліції №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області з метою повернення належних їй речей. Однак, встановити їх місце знаходження не представляється можливим, оскільки до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції відповідні речі не здавались, а в матеріалах кримінального провадження не виявлено розписки про їх отримання потерпілою. З врахуванням цих обставин та того, що частина матеріалів знаходиться при справі у Переяслав-Хмельницькому міськрайонному суді, начальник СВ ВП №1 Бориспільського РУП Мироненко Д.О. повідомив ГУ НП в Київській області по ініціювання службового розслідування (а.с.43,а.с.44).

Застосування норм права до спірних правовідносин

Предметом спору у цій справі є вимога позивачки про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної органом досудового розслідування внаслідок незбереження та неповернення їй майна, що було викрадене зловмисником, відшукане під час слідчих дій та визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував: Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначений у ст. 1176 ЦПК України.

Цією нормою закону, передбачено, що за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частин шостої ст. 1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовим особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до положень Закону України «Про національну поліцію» органи Національної поліції є органами державної влади, які здійснюють правоохоронну діяльність.

Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. До системи органів поліції серед іншого відносяться територіальні органи, інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування (ст. 1, ст. 13 Закону).

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про національну поліції» визначено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішенням, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, загальними правилами відшкодування шкоди, завданої спеціальним суб`єктом органами, зазначеними у ст. 1176 ЦК України, є норми, що визначають майнову та моральну шкоду (ст. 22 та 23 ЦК України), а також положення ст. 1173 та 1174 ЦК України, які встановлюють відповідальність держави за шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими і службовими особами.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні за змістом положення містяться у ст. 81 цього Кодексу, яка визначає обов`язок кожної сторони довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У спорах з органом державної влади фізична особа є більш слабкою стороною, а тому відповідний орган несе тягар доведення відсутності в його рішеннях, діях чи бездіяльності порушень цивільних прав та інтересів позивача.

Загальними підставами для настання позадоговірної (деліктної) відповідальності є цивільне правопорушення, структурними елементами якого є: протиправність поведінки особи; шкода, завдана охоронюваним законом цивільним правам та інтересам іншої особи; причинний зв`язок між ними, а також вина заподіювача шкоди (крім випадків відповідальності без вини).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 роз`яснено, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини у цій справі виникли внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування ВП №1 Бориспільського РУП ГНП в Київській області щодо неповернення потерпілій (позивачці) відшуканого майна, яке було в неї викрадене зловмисником. Неповернення позивачці майна, обумовлено не належним виконанням своїх посадових обов`язків слідчими СВ ВП №1 Бориспільського РУП ГНП в Київській області, які здійснювали досудове розслідування у кримінальному провадженні та, не зважаючи на застосування ухвалою слідчого судді арешту майна з метою збереження речових доказів, вилучених при затриманні винного, - не забезпечили схороніть відповідних речових доказів, що призвело до їх втрати та невиконання вироку суду в частині скасування арешту майна та повернення речових доказів власнику потерпілій у кримінальному провадженні.

Стороною спірних правовідносин з позивачкою слід вважати орган державної влади, уповноважений на здійснення досудового слідства, оскільки не встановлено конкретної посадової особи (осіб), діями яких була спричинена шкода позивачці.

Таким органом є Головне управління Національної поліції у Київській області, оскільки підлеглим йому структурним підрозділом та його посадовими особами була спричинена шкода позивачці.

Згідно усталеної практики Верховного Суду у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади, її посадовою або службовою особою, держава може брати участь через орган, діями якого чи його посадової особи завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц; від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Встановлені судом обставини безсумнівно доводять, що посадовими та службовими особами органу досудового розслідування ВП №1 Бориспільського РУП ГНП в Київській області порушено вимоги щонайменше пунктів 26, 35, 46, 58, 60 «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачу речових доказів у кримінальних справах, цінностей а іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої спільним наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 (далі Інструкція), а також не виконано аналогічні положення Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, який затверджено постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 №1104.

Порушення відповідних нормативних актів призвели до втрати речових доказів у кримінальному провадженні №0000329 та, як наслідок - неповернення майна позивачці, як законному власнику, після того як підстави збереження цього майна (речових доказів) у органу досудового розслідування відпали.

За правилами п. 86 Інструкції у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду".

Факт втрати речових доказів органом досудового розслідування та спричинення майнової шкоди позивачці знайшов своє підтвердження у суді при повному дослідженні усіх матеріалів кримінального провадження.

Так, після відшукання та влучення у затриманого ОСОБА_2 майна ювелірних виробів із срібла, які впізнала потерпіла ОСОБА_1 , як такі, що були в неї викрадені, ці речі неодноразово оглядались слідчими, які виносили постанови про визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні. Востаннє 20.06.2021 слідчий Бокшиц В.О. виніс постанову про визнання речовими доказами відповідні срібні вироби з маркуванням «925». Однак, у цій постанові слідчий вказав місце зберігання речових доказів узагальнено: зберігати їх у ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області. У суду є підстави вважати, що на момент призначення судової товарознавчої експертизи, 15.07.2021 в розпорядженні органу досудового розслідування вже могло не бути речових доказів, оскільки слідчий у відповідній постанові визначив проведення експертизи без надання об`єктів дослідження, а експерт не запросив відповідні об`єкти для належної оцінки та здійснив оцінку виробів із срібла виключно за описом, зробленим слідчим у постанові про призначення судово-товарознавчої експертизи. Матеріали кримінального провадження №0000329, як ті, що були надані та долучені до судової справи так і ті, що не увійшли до неї, не містять відомостей про зміну місця зберігання речових доказів шляхом передачі їх на відповідальне зберігання потерпілій або іншій особі під розписку, а також відсутні відомості про повернення речових доказів ОСОБА_8 після ухвалення вироку.

Отже, незаконними діями та бездіяльністю органу, що здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні, які виразились у незбереженні речових доказів та неповерненні відповідного майна його власнику, позивачці ОСОБА_1 спричинено майнову шкоду.

Позивачка визначила розмір майнової шкоди 7524,72 грн, що згідно вироку суду є доведеною вартістю викраденого у неї майна. Суд зауважує, що позивачка безпідставно включила до суми майнового відшкодування не лише, визначену у висновок судово-товарознавчої експерти № 2298/21 від 15.07.2021 вартість належних їй виробів із срібла (речових доказів), що не були їй повернуті органом досудового розслідування, а й викрадені ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 850,00 грн, які не були відшукані та в розпорядженні органу досудового розслідування не перебували.

Таким чином, позивака у відповідності до положень ст. 22 та ст. 1173, ч.6 ст. 1176 ЦК України має право на відшкодування майнової шкоди за рахунок держави в розмірі 6674,78 грн, що є вартістю ювелірних виробів із срібла, оцінених експертом на досудовому розслідуванні.

Крім цього, суд дійшов висновку, що незаконними діями органу досудового розслідування позивачка зазнала ще й моральної шкоди, оскільки мала законні сподівання, що відшукане майно буде збережене та їй повернуте.

Слушними визнаються аргументи позивачки, що втрата під час досудового розслідування ювелірних виробів, які придбані та подаровані їй, у зв`язку з пам`ятними датами та становили для неї особливу цінність, негативно відобразилось на її психоемоційному стані, як людини похилого віку, призвело до душевних переживань та ускладнень здоров`я, оскільки вона має інвалідність внаслідок серцево-судинних захворювань та після ухвалення вироку у період з 29.11.2021 по 06.12.2021 проходила стаціонарне лікування за основним діагнозом в Українському Державному медико-соціальному центрі ветеранів війни, про що свідчить виписка з медичної картки. Моральні страждання позивачки також підтверджуються докладанням нею значних зусиль протягом тривалого часу (майже два роки) для поновлення своїх порушених прав, шляхом неодноразових звернень, в тому числі письмових до керівника слідчого відділення ВП №1 Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області, до адвокатів за правовою допомогою та, врешті до суду із позовом про відшкодування їй спричиненої шкоди.

Таким чином, встановивши порушення органом державної влади майнових прав та інтересів позивачки, враховуючи глибину та тривалість її душевних переживань, керуючись принципом розумності та справедливості, суд на підставі положень ст.23, ст. 1173, ч.6 ст. 1176 ЦК України частково задовольняє вимог про відшкодування моральної шкоди та визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню державою в розмірі 3000,00 грн, що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України ( постанова Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)

Та обставина, що позивач помилково послався у позовній заяві на положення ст. 1172 ЦК України, замість положень ст. 1173 цього Кодексу та вважає, що спричинену шкоду має відшкодувати Головне управління Національної поліції в Київській області, посадовими особами якого була спричинена шкода, не має суттєвого значення, оскільки суд самостійно визначає норми права, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 та від 26 квітня 20223 року у справі № 227/4691/21 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Участь Державної казначейської служби України та її територіальних органів у даному спорі не є обов`язковою, оскільки органи Казначейства України не є суб`єктом спірних правовідносин, вони не відповідальні за зобов`язаннями держави.

Казначейство України наділене повноваженням щодо виконання судових рішень, постановлених у спорах про відшкодування за рахунок держави шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, шляхом безспірного списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (ст. 25 Бюджетного кодексу України).

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди та стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки 6674,72 грн майнової шкоди та 3000,00 грн моральної шкоди.

Розподіл судових витрат

Суд звертає увагу, що за своїм змістом судові витрати не є майновою шкодою, а є процесуальними витратами учасників справи та згідно ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

На переконання суду такі витрати слід покласти на Головне управління Національної поліції в Київській областіяк орган, через який діє держава у цивільних відносинах та виступає відповідачем у цій справі.

Позивачка ОСОБА_1 при звернені до суду та в судовому засіданні користувалась послугами адвоката Васюхна В.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 09.11.2022. Адвокат брав участь у справі на підставі ордера серії КС №709104 від 09.11.2022 .

Відповідно до акту здачі-приймання юридичних послуг від 16.01.2023 адвокат Васюхно В.А. надав юридичні послуги замовнику ОСОБА_1 згідно опису на суму 900, 00 грн, а позивачка ОСОБА_1 прийняла та оплатила відповідні послуги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 16.01.2023.

Витрати позивачки на професійну правову допомогу 900,00 грн є співмірними з розміром задоволених позовних вимог, зі складністю справи, участю адвоката в судових засідання та відповідають іншим критеріям, визначеним у ст. 137 ЦПК України. Отже, на підставі положень ч. 2 ст.141 ЦПК України понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 900.00 грн суд стягує на її користь з Головного управління Національної поліції в Київській області.

Що стосується судового збору, то позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору при поданні позову на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому не сплачувала його.

З врахування двох позовних вимог (майнового і немайнового характеру) розмір судового збору, який підлягав сплаті за мінімальними ставками, визначеними в Законі про судовий збір, мав скласти 2147,20 грн, з яких 1073,60 грн за вимогу майнового характеру та 1073,60 грн за вимогу немайнового характеру ( про відшкодування моральної шкоди).

На підставі положень ч.1 ст. 141 ЦПК сплату відповідної суми судового збору в дохід бюджету слід покласти на Головне управління Національної поліції в Київській області.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись статтями 10,12,13, 141, 76-84, 259, 263-265. 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області Головного управління, Державної казначейської служби України у Київській області про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 6674,72 грн (шість тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 72 копійки) майнової шкоди та 3000,00 грн (дві тисячі гривень) моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (код ЄДРПОУ: 40108616, п/індекс 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15) на користь ОСОБА_1 900,00 грн (дев`ятсот гривень) судових витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області у дохід держави судовий збір в сумі 2147,20 грн (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) шляхом перерахування коштів на рахунок: отримувач - ГУК у м.Києві (м.Київ), 22030106; ; МФО 899998; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 18.11.2023

Суддя А.О. Залеська