Справа № 214/4661/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 липня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.

за участі секретаря судового засідання Нестеренко К.А

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/4661/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна,-

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою відповідно до якої просить суд визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18 лютого 2017 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 . Однак шлюбні відносини тривали не довго та рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року шлюб було розірвано. Жодних договорів про поділ майна , що належить на праві спільної сумісної власності між позивачем та відповідачем не укладалось. Таким чином, між сторонами не було досягнуто згоди щодо поділу майна. Під час перебування у шлюбі, а саме 19 серпня 2017 року, позивачем та відповідачем було придбано нерухоме майно, а саме: трикімнатну, розташовану на дев`ятому поверсі дев`ятиповерхового будинку квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 66,1 кв.м., житлова площа -39,4 кв.м., яка зареєстрована за позивачем. Зазначена вище квартира була придбана в період шлюбу, однак на особисті кошти позивача, у зв`язку з чим останній звернувся до суду з вищевказаними вимогами.

Ухвалою суду від 30 червня 2023 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися, до початку розгляду справи надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позов визнав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом перевірено можливість подачею позову в непередбачений законом спосіб створення умов для переходу права вланості і таких обставин, з доступних для суду джерел, не встановлено.

Судом встановлено, що 18 лютого 2017 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області , актовий запис № 76. (а.с.16)

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.9-10).

За час знаходження в шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за позивачем, що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М. (а.с.11-13)

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , виданого 19 серпня 2017 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лосінцем С.М., 1/1 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2017 року. (а.с. 27).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що квартиру позивач придбав за особисті кошти, що не заперечується відповідачкою вона є його особистою приватною власністю відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у звязку з визнанням відповідачем позову, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 731,00 грн., а інші 50% (731 грн. відповідно) повернути позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 392, 717 ЦК України, ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89,141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю майна - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., житловою площею 39,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 731 грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 731 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 25 липня 2023 року.

Суддя Н.Г.Ковтун