Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1942/20

Провадження № 2/439/8/23

18 жовтня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчук Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, ухвалив таке рішення.

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом.

Позивач зазначає, що 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 став власником однієї другої частки житлового будинку, разом із господарськими спорудами, за АДРЕСА_1 . Власником іншої частки будинку є ОСОБА_2 .

Позивач вказує, між сторонами встановлений порядок користування будинком, відповідно до якого ОСОБА_1 належать приміщення: «1 коридор» площею 5.3 квадратних метрів; «2 коридор», площею 3.9 квадратних метрів; «3 кухня», площею 12.8 квадратних метрів; «4 житлова», площею 26.5 квадратних метрів; «5 веранда», площею 5.6 квадратних метрів; «6 житлова», площею 18.7 квадратних метрів; «7 житлова», площею 15.1 квадратних метрів; «8 кладова», 5.1 квадратних метрів; «9 підсобна», площею 4.3 квадратних метрів; «10 підсобна», площею 3.1 квадратних метрів. Інші частини будинку належать ОСОБА_2 .

Позивач акцентує, що він звернувся до відповідача з проханням про встановлення між ними порядку користування земельною ділянкою, яка перебуває у спільному користуванні сторін. Однак домовленості між сторонами досягнуто не було. Через що відповідач почав вчиняти дії, які спрямовані на створення перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільною земельною ділянкою.

Позивач мотивує, що він неодноразово намагався у позасудовому порядку визначити порядок користування спільною земельною ділянкою сторін. Однак відповідач усі ці заклики ігнорує та продовжує перешкоджати йому у користуванні земельною ділянкою. Отже, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Стислий виклад позиції відповідача за первісним позовом.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не звертався до відповідача з пропозиціями щодо встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою сторін. Більше того, сам відповідач неодноразово наполягав щодо визначення такого порядку користування, однак із позивачем дійти згоди з позивачем не зміг.

Відповідач не заперечує щодо визначення належного способу користування спільною земельною ділянкою сторін. Разом із цим, пропонує власний варіант установлення порядку користування такою земельною ділянкою як: надання ОСОБА_2 доступу до вікна частини будинку, визначивши цей доступ як «спільну територію»; на частині земельної ділянки під назвою «спільна територія» встановити заїзд (браму) для сторін, збільшивши «спільну територію» в напряму сараю, що належить відповідачу, за рахунок пропорційної ділянки, яка знаходиться у володінні позивача, встановивши заїзд (браму) для відповідача в напрямку сараю, а заїзд (браму) для позивача в напрямку городу, яким користується останній.

Відтак, відповідач просить суд визначити порядок користування спільною земельною ділянкою сторін, врахувавши варіант користування ОСОБА_2 .

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

11 травня 2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов зустрічний позов, в якому відповідач просив суд встановити порядок користування спільною земельною ділянкою сторін за варіантом відповідача.

Від представника позивача: адвоката Старика Володимира Михайловича надійшов відзив на зустрічний позов, в якому представник позивача просив суд встановити порядок користування спільною земельною ділянкою сторін, відповідно до висновку експерта у судовій земельно-технічній експертизі.

Разом із поданням первісної позовної заяви, представником позивача: адвокатом Стариком Володимиром Михайловичем заявлено клопотання про проведення земельно-технічної експертизи, на вирішення якої поставити певний перелік питань.

Ухвалою суду від 09 червня 2021 року призначено судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено до проведення такої експертизи.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експерта у судовій будівельно-технічній експертизі.

Від представника позивача: адвоката Старика Володимира Михайловича надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій представник позивача просив суд встановити порядок користування спільною земельною ділянкою сторін, відповідно до варіанту поділу за номером один, який визначений у висновку судового експерта у земельно-технічній експертизі.

03 липня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 під час судового засідання первісні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд задовольнити останні. Наголосив, що вважає за доцільне використати наведений експертом варіант порядку користування спільною земельною ділянкою сторін, який визначений у додатку за номером один до експертизи. При цьому, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив повністю та просив суд відмовити у задоволенні останніх.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового засідання проти первісних позовних вимог заперечив повністю. Наголосив, що усі варіанти, які запропоновані експертом у судовій земельно-технічній експертизі, є на користь позивача та порушують інтереси відповідача. Отже, необхідно визначити інший порядок користування спільною земельною ділянкою сторін, як це зазначено ц його зустрічному позові а у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що ОСОБА_1 належить право спільної часткової власності, у розмірі однієї другої частки, на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_1 належать приміщення: «1 коридор» площею 5.3 квадратних метрів; «2 коридор», площею 3.9 квадратних метрів; «3 кухня», площею 12.8 квадратних метрів; «4 житлова», площею 26.5 квадратних метрів; «5 веранда», площею 5.6 квадратних метрів; «6 житлова», площею 18.7 квадратних метрів; «7 житлова», площею 15.1 квадратних метрів; «8 кладова», 5.1 квадратних метрів; «9 підсобна», площею 4.3 квадратних метрів; «10 підсобна», площею 3.1 квадратних метрів. Також право спільної часткової власності, у розмірі однієї другої частки, на такий житловий будинок належить ОСОБА_2 у відповідних протилежних частинах, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину серії НС за № 301298 від 23 листопада 2015 року; рішенням Виконавчого комітету Бродівської міської Ради народних депутатів за № 396 від 16 листопада 1993 року; договором конкретного користування за № 2121 від 09 червня 1995 року; технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 02 липня 2015 року; Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 48163232 від 23 листопада 2015 року; витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 42205209 від 23 листопада 2015 року; свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВТТ за № 086867 від 03 березня 2014 року; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 36776624 від 03 березня 2014 року; Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 18510256 від 03 березня 2014 року (а.с. 5-13, 25-26, 82-91).

ОСОБА_1 звертався до Виконавчого комітету Бродівської міської ради Львівської області з метою визначення можливого порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, органом місцевого самоврядування запропоновано порядок користування земельною ділянкою на схемі місця розташування земельної ділянки, що підтверджується Листом за № Т-641 від 27 жовтня 2016 року (а.с. 14).

Висновком експерта за № 112/03 від 28 квітня 2023 року, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, зокрема запропоновано варіант за номером один, яким пропонується поділити земельну ділянку площею 0.1079 гектарів (кадастровий номер є відсутнім) на чотири частини, а саме:

-номер один: площею 0.0500 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в окреме користування ОСОБА_1 ;

-номер два: площею 0.0355 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в окреме користування ОСОБА_2 ;

-номер три: площею 0.0145 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в окреме користування ОСОБА_2 ;

-номер чотири: площею 0.0078 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , у загальне користування співвласників.

Варіант порядку користування земельною ділянкою за номером один зображено в Додатку за № 1 до висновку експерта (а.с. 166-177).

Мотиви суду.

За нормативними правилами статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.

При застосуванні положень статті 120 Земельного кодексу України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу доцільно виходити з того, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 Земельного кодексу України).

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 Земельного кодексу України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, необхідно брати до уваги цю угоду.

Разом із цим, частиною 1 статті 318 Цивільного кодексу України визначено, що кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частиною 5 статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Судом встановлено, що звертаючись з первісним та зустрічним позовом, сторони у справі просили суд визначити належний порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, який перебуває у спільній частковій власності сторін, виходячи із фактичного розміру земельної ділянки за вказаною адресою.

Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 28 квітня 2023 року запропоновано два варіанти визначення порядку користування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаною експертизою встановлено, що фактична площа земельної ділянки на час проведення дослідження становила 0.1079 гектарів. Із урахування частки співвласників у житловому будинку, у розмірі однієї другої частки, розмірі земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становитиме собою однакові за площею частини земельної ділянки.

Варіантом за номером один, з яким погодився позивач: ОСОБА_1 , запропоновано надати частину земельної ділянки площею: 0.0500 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в окреме користування ОСОБА_1 ; а дві частини земельних ділянок, площею 0.0355 гектарів та 0.0145 гектарів надати для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , в окреме користування ОСОБА_2 . При цьому, частину земельної ділянки площею 0.0078 гектарів надати у загальне користування співвласників.

На переконання суду, вказаний варіант розподілу земельної ділянки не порушує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користування належній сторонам земельною ділянкою. Остання продовжує залишатися у користування сторін у відповідних частинах без зміни її цільового призначення, враховуючи розташовані на такій земельній ділянці будівлі та споруди сторін.

Разом із цим, відповідач: ОСОБА_2 проти встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою сторін заперечив. На будь-який із варіантів поділу земельної ділянки, який був запропонований експертом, не погодився. Проте власний варіант поділу суду не запропонував, наголосивши щодо передчасності проведення такого поділу між сторонами, оскільки чітких меж земельної ділянки не визначено.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку про можливість встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою між сторонами згідно із першим варіантом, що запропонований у висновку експертизи.

Відповідно до вказаного варіанту розмір часток земельної ділянки повністю відповідають розміру часток співвласників у житловому будинку. Такий варіант розподілу найбільш повно забезпечує баланс інтересів сторін, на відміну від варіанту поділу, запропонованого відповідачем.

Відтак, первісний позов підлягає до задоволення. Натомість, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

За правилами частини 1-2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Із доказів у справі вбачається, що позивачем: ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання первісної позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

За таких обставин, суд, враховуючи задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 , приходить до переконання щодо необхідності розподілу таких судових витрат з відповідача: ОСОБА_2 у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, що відповідатиме вимогам Цивільного процесуального закону України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доказами у справі встановлено, що 21 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Едвайс», в особі партнера: адвоката Старика Володимира Михайловича укладено договір про надання правової допомоги за № 21-12/20 від 21 грудня 2020 року (а.с. 28-30).

Пунктом 1.1. Розділу 1 вищевказаного договору визначено, що виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання такого Договору.

Кінцевий фактичний розмір винагороди фіксується в актах передачі-приймання послуг, які оформляються сторонами за результатами кожного місяця надання послуг (пункт 2.1. Розділу 2 вищевказаного договору).

Адвокатським об`єднанням «Едвайс» було надано ОСОБА_1 наступні послуги: консультація клієнта, узгодження правової позиці, ціна: одна тисяча п`ятсот гривень; підготовка позовної заяви, підготовка клопотання про призначення земельно-технічної експертизи, ціна: п`ять тисяч гривень; підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву, ціна: одна тисяча п`ятсот гривень; представництво інтересів клієнта шляхом участі у судових засіданнях у суді першої інстанції, ціна: п`ять тисяч гривень. Загальна ціна за надані послуги з професійної правничої допомоги становить: 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок, про що свідчить наданий акт прийому-передачі послуг за № 25-09/23 від 25 вересня 2023 року.

Дійсність понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 копійок підтверджується квитанцією до прибутного касового ордера за № 01 від 25 вересня 2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний Цивільний процесуальний кодекс України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме:

-дійсність;

-необхідність;

-розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Із доказів у справі, зокрема договору про надання правової допомоги за № 21-12/20 від 21 грудня 2020 року вбачається, що сторони узгодили між собою регулювання ціни договору у додатках до такого договору.

Разом із цим, у акті приймання-передачі до вищевказаного договору договірні сторони погодили ціну оплати послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.

У подальшому, до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, представником позивача надано письмові докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Такі докази подані позивачем до початку виходу суду до нарадчої кімнати, що з огляду на частину 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України повністю відповідає законодавчо встановленому терміну, протягом якого можна подати докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача: адвокатом Стариком Володимиром Михайловичем та витрати, які були понесені позивачем: ОСОБА_1 за надання таких послуг, належать до судових витрат, пов`язаний із розглядом справи.

Водночас, досліджуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд, враховуючи обсяг досліджуваної цивільної справи, об`єктивні витрати суб`єкта надання професійної правничої допомоги зі надання відповідних послуг, зважаючи на необхідність таких із врахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відтак приходить до думки, що погоджена стороною сума оплати послуг за надання професійної правничої допомоги у розмірі тринадцяти тисяч гривень не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності за наведених обставин справи.

На переконання суду, за досліджених обставин цивільного провадження, визначаючи розмір судових витрат, справедливим та розумним варто визначити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає розподілу за рахунок відповідача на користь позивача, у розмірі п`яти тисяч гривень. Оскільки, на переконання суду, відшкодування розміру судових витрат в такому розмірі не створить для відповідача надмірного тягаря, враховуючи наявний фінансовий стан відповідача: ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд вважає, що фактично понесені судові витрати стороною позивача за надану професійну правничу допомогу в досліджуваній цивільній справі становлять: п`ять тисяч гривень. Себто заявлені стороною позивача вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: у розмірі п`яти тисяч гривень, що у повні мірі буде відповідати понесеним судовим витратам на професійну правничу допомогу позивачем у зв`язку із розглядом цивільної справи.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

Встановити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Варіанту за № 1 порядку користування земельною ділянкою (Додаток за № 1) висновку експерта за № 112/03 від 28 квітня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору, що був сплачений останнім під час звернення до суду із позовною заявою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 23 жовтня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук