Єдиний унікальний номер судової справи: 473/4531/21
Номер провадження: 22-ц/812/568/23 Суддя-доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідача - Комаровського С.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» про визнання дій протиправними, зобов`язання зняття арешту з банківського рахунку, стягнення коштів та моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що 17 жовтня 2014 року вона уклала з Банком договір №365926/3338 на відкриття та обслуговування банківського рахунку, випуск та надання платіжної картки.

В порядку примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 16 серпня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. накладний арешт на кошти, належні позивачці, які обліковуються на рахунках, відкритих у всіх банківських та фінансових установах, в тому числі АТ «Державний ощадний банк України», в межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, а саме 14 664,80 доларів США. Вказаний рахунок № НОМЕР_1 є зарплатним.

В подальшому, приватним виконавцем, згідно постанови від 26 грудня 2019 року, було знято арешт з коштів, які обліковуються на рахунку, відкритому в АТ «Ощадний банк України, в розмірі 7 214, 31 грн., які щомісячно надходять на обумовлений рахунок. Проте, обумовлену постанову банком не виконано. Відмову відповідач обґрунтував неможливістю зняти арешт з коштів у певній частині. Також було рекомендовано виконавцю в процесуальний спосіб прийняти рішення щодо обмеження/скасування обмеження щодо користування коштами, які обліковуються на рахунку, відкритому в АТ «Ощадний банк України.

При цьому, внаслідок дій щодо блокування вказаного рахунку, з останнього були списані гроші в сумі 18 850, 10 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила визнати протиправними дії АТ «Ощадний банк України» щодо блокування рахунку № НОМЕР_1 , списання коштів у сумі 18 850 грн. 10 коп.; зобов`язати Банк зняти арешт з вказаного рахунку; стягнути протиправно списані кошти в сумі 18 850, 10 грн., а також проценти в розмірі 3371 грн. 18 коп. (в рамках послуги «Мобільні заощадження»), пеню в розмірі 206 408 грн. 60 коп., 3 % річних у розмірі 1 035, 23 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 472, 35 грн.

Крім того, посилаючись на те, що діями відповідача було порушено її право щодо отримання грошового забезпечення, а в подальшому - пенсії, в зв`язку чим вона залишилася без належних засобів до існування, був порушений звичайний ритм її життя, що вимагало додаткових зусиль для організації подальшого життя, необхідністю захисту свого порушеного права, в тому числі в судовому порядку позивачка просила суд у рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 50 000 грн.

В подальшому, після неодноразової зміни предмета позову позивачка ОСОБА_1 остаточно просила:

- визнати незаконними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 (зарплатний) та № НОМЕР_2 (пенсійний) та списання з нього коштів грошового забезпечення та пенсії);

- стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» незаконно списані кошти в сумі 9 488, 26 грн. (відповідно до ст. 1073 ЦК України), проценти в рамках послуги «Мобільні заощадження» в сумі 4 404 грн. 37 коп., пеню (з огляду на положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») - 572 356, 68 грн., 3% річних 1 566,04 грн., (по рахунку № НОМЕР_1 - 1371,25грн. за рахунком № НОМЕР_2 194 грн. 79 коп.), інфляційні втрати - 8 796, 72 грн. (за рахунком № НОМЕР_1 6 135,06 грн. за рахунком № НОМЕР_2 - 2 661, 66 грн.) (в порядку ст. 625 ЦК України) та моральну шкоду 150 000 грн. (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Представником відповідача подано відзив на позов, за змістом якого останній в задоволенні позовних вимог просив відмовити в зв`язку з необґрунтованістю. Зокрема, просив врахувати, що: арешт коштів позивачки, які обліковувалися за рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 було здійснено на підставі відповідних постанов приватних виконавців щодо арешту коштів боржника в межах виконавчих проваджень № 60071119, № 68422752;

- обумовлені рахунки не є рахунками зі спеціальним режимом використання (вони є поточними рахунками фізичної особи для власних потреб, на які можуть зараховуватися будь-які кошти, а не тільки кошти цільового призначення), при цьому, позивачка не зверталася до відповідача з заявами про відкриття окремого поточного рахунку або використання діючих рахунків (в такому випадку укладається додатковий договір) для зарахування виключно заробітної плати, пенсії;

- перевірка статусу коштів, які обліковуються за рахунками боржника, відноситься виключно до компетенції приватного/державного виконавця, які здійснюють примусове виконання рішення суду (відповідний обов`язок у банка виникає лише в разі відкриття рахунку зі спеціальним режимом використання або окремого рахунку фізичної особи для зарахування виключно заробітної плати, пенсії); при цьому у банка відсутня технічна можливість на постійній основі здійснювати моніторинг надходження коштів на рахунки клієнтів, а також знімати арешт з певної суми коштів; кошти в сумі 9 388 грн. 26 коп. були списані з рахунку позивачки на підставі платіжної вимоги приватного виконавця від 17 березня 2020 року в межах виконавчого провадження № 60071119 (виконана банком 25 березня 2020 року); позивачка не вчинила жодної дії для користування послугою «Мобільні заощадження»; кошти, зараховані на поточні рахунки позивачки за договорами банківського рахунку, не можуть вважатися вартістю відповідних банківських послуг, в розумінні ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», на положення якої посилається позивачка в обґрунтування вимог щодо стягнення пені; з огляду на правомірність дій банку, відсутні підстави для стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України; наявність моральної шкоди позивачкою не доведено.

В свою чергу, представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Чередніченко І.Б. надано відповідь на відзив, в якій остання позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала в повному обсязі, зазначивши аргументи, що є подібними в позові.

Згідно поданих представником відповідача адвокатом Комаровським С.З. заперечень щодо відповіді на відзив, останній підтримав раніше висловлену позицію стосовно заявлених позивачкою позовних вимог, а також вкотре звертав увагу суду на те, що спірні правовідносини регулюються положеннями спеціального законодавства, яке регулює порядок виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено приватних виконавців виконавчого округу Миколаївської області - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою того ж суду від 20 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення пені в сумі 572 356,68 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відкриті на ім`я позивачки рахунки до рахунків зі спеціальним режимом використання не відносяться. Також відсутні належні докази щодо відкриття останній окремих поточних рахунків для зарахування виключно заробітної плати, пенсії, відповідно до п. 69 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (дійсна на час спірних правовідносин). Назва тарифного плану не свідчить про відкриття рахунків для зарахування виключно заробітної плати, пенсії, а виключно вказує на відмінність тарифів за користування платіжними картками від інших продуктів банку. Отже, відкриті позивачці рахунки відносяться до звичайних поточних рахунків. Разом з тим, ні Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2004 (дійсна на час спірних правовідносин), ні іншими нормативними актами не було передбачено обов`язку банку здійснювати моніторинг коштів, що надходять на рахунки позивачки, визначати їх статус. АТ «Державний ощадний банк України», відповідно до вимог діючого законодавства України, виконав постанови приватних виконавців про арешт коштів боржника в межах виконавчих проваджень № ВП № 60071119, № ВП № 68422752, а також платіжну вимогу про перерахування коштів у межах виконавчого провадження № 60071119. Обмеження прав позивачки щодо розпоряджання коштами, які знаходилися на її рахунках, відбулося в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання дій Банку є незаконними, стягнення коштів, у зв`язку з неналежним виконанням Банком зобов`язань, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Що стосується відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за послугою «Мобільні заощадження» суд виходив з того, що, позивачка відповідну послугу не встановлювала та не користувалася нею. «Мобільні заощадження» є правом позивачки та можливо лише за умови свідомого самостійного обмеження щодо використання частини коштів на своєму рахунку, будь-яким доступним способом. В даному випадку, обмеження прав позивачки щодо розпоряджання коштами, які знаходилися на її рахунках, відбулося в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

В апеляційній скарзі адвокат Чередніченко І.Б., яка діє в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуальних норм та неправильне застосування норм матеріального права, не застосував правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відбулося несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом видалення одного процесуального документу - Ухвала (вступна та резолютивна частина) від 22 березня 2023 року та внесення іншого процесуального документу на заміну видаленого - Рішення (вступна та резолютивна частина) від 22 березня 2023 року, що заборонено відповідно до чти. 11 ст. 14 ЦПК України.

Крім того, вважає ухвалу суду від 13 жовтня 2022 року про задоволення клопотання відповідача та залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватних виконавців виконавчого округу Миколаївської області - Куліченка Д.О. та ОСОБА_3 неправосудною, оскільки не містить належного обґрунтування ухваленого рішення та суперечить норм матеріального права з огляду на те, що суд не визначився на які саме права та інтереси приватних виконавців та яким чином може вплинути ухвалення рішення про визнання дій Банку протиправними та стягнення протиправно списаних коштів.

Також зазначає, що суд при ухваленні рішення не звернув уваги на правові позиції у справах за подібними правовідносинах Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19, від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповіді на відзив представник позивачки адвокат Чередніченко І.Б. просила відхилити заперечення відповідача.

У судове засідання позивачка та треті особи не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (див. постанови від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц та від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 17 жовтня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір №365926/3338 на відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки на підставі якого у відділенні ТВБВ №10014/174 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» договору (на умовах тарифного пакету «Зарплатний») відкрито рахунок № НОМЕР_1 (т.1 а.с.16-23).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 16 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 13 331,64 доларів США (виконавчий лист № 473/23/19, виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 30 травня 2019 року), ВП № 60071119 (т. 1 а.с. 26).

В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Куліченком Д.О. 16 вересня 2019 року винесені постанови про арешт коштів боржника, відповідно до якої було накладено арешт на всі кошти в будь-якій грошовій одиниці та валюті, що обліковуються на всіх рахунках, у всіх банківських та інших фінансових установах, а також на всіх рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів та належать позивачці, а також належне останній рухоме та нерухоме майно (т.1 а.с.27-28).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18 вересня 2019 року звернуто стягнення на доходи позивачки, які остання отримувала від військової частини, здійснюючи відрахування в розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 14 664,80 доларів США, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження (т. 1 а.с.29).

В порядку виконання постанови приватного виконавця Куліченка Д.О. про арешт коштів боржника від 16 вересня 2019 року АТ «Державний ощадний банк України» наклав арешт на кошти, які надходили на рахунок № НОМЕР_1 , в межах суми стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження (т. 1 а.с.16-23).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 26 грудня 2019 року знято арешт з коштів у розмірі 7 214, 31 грн., які щомісячно надходять від військової частини на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ТВБВ №10014/174 філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» (на підставі заяви боржника про зняття арешту з коштів, довідки військової частини щодо перерахування на обумовлений рахунок грошового забезпечення за 2019 рік) (т.1 а.с.30-31, 37).

В межах виконавчого провадження № 60071119 на підставі платіжної вимоги приватного виконавця Куліченка Д.О. від 17 березня 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» 25 березня 2020 року з рахунку позивачки було списано кошти в сумі 9 388, 26 грн. (т. 2 а.с.147).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 23 грудня 2021 року виконавчий лист № 473/23/19, виданий Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області 30 травня 2019 року по справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором повернуто стягувачу на підставі письмової заяви останнього. Одночасно приватним виконавцем вирішено питання щодо припинення чинності арештів майна позивачки, зняття арешту з усіх коштів, які обліковуються на рахунках у банківських та інших фінансових установах (т.1 а.с.186).

Відповідно до заяви про приєднання № 40987715/190919 від 04 листопада 2021 року до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платежу засобу (платіжної картки) в ОСОБА_1 було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 (за тарифним пакетом «Мій рахунок») у філії АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10014/0174 (т.1 а.с.202-205).

У вказаній заяві джерело надходжень зазначено, заробітна плата, пенсія.

В подальшому, згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. про арешт коштів боржника від 31 січня 2022 року, накладено арешт на всі кошти, що обліковуються на відкритих рахунках, а також що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів та належать позивачці, крім коштів, що містяться на рахунках, на які заборонено стягнення, в межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 8 957,45 доларів США (ВП № 68422752) (т.1 а.с.153).

Згідно постанови приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 23 травня 2022 року знято арешт з коштів позивачки, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_2 (підстава заява боржника). Вказаний рахунок був відкритий на підставі заяви про приєднання № 40987715/190919 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 14 листопада 2021 року (за тарифним пакетом «Мій рахунок») (т.2 а.с.72).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 06 червня 2022 року знято арешт з коштів позивачки, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_1 (підстава заява боржника) (т. 2 а.с.66-67).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивачка посилається на те, що під час накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, Банк не повідомив виконавців про цільове призначення коштів (грошове забезпечення, пенсія) та не повернув постанови виконавців без виконання, протиправно обмеживши тим самим позивачку в розпоряджанні належними їй коштами, тобто має місце неналежне виконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів банківського рахунку.

Так, згідно ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.7.1, п.7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (дійсний на час спірних правовідносин) банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Зокрема, банком на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України відкривається поточний рахунок. Вказаний рахунок фізичної особи для власних потреб, на якій можуть зараховуватися будь-які кошти, а не тільки кошти цільового призначення.

Відповідно до п. 69 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (дійсна на час спірних правовідносин) окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат банк відкриває фізичній особі в порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок.

Згідно ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зупинення видаткових операцій в даному випадку здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження (ч.1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено у Розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою, третьою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Наведене дає підстави для висновку, що законом визначено як перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, так і граничні розміри відрахувань із тих виплат боржника, на які може бути звернено стягнення та, відповідно, накладено арешт виконавцем.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічний підхід повинен застосовуватись і при виконанні судових рішень при зверненні стягнення на кошти боржників-фізичних осіб, а саме: перевірка режиму використання рахунків, а також походження коштів (заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо) здійснюється банківською чи фінансовою установою, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено звернення стягнення, або коштів щодо яких законом визначено обмеження щодо стягнення, накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відкриті на ім`я позивачці рахунки до рахунків зі спеціальним режимом використання не відносяться. Також відсутні належні докази щодо відкриття останній окремих поточних рахунків для зарахування виключно заробітної плати, пенсії, відповідно до п. 69 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 (дійсна на час спірних правовідносин). Відкриті позивачці рахунки відносяться до звичайних поточних рахунків. Разом з тим, ні Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженою постановою НБУ №22 від 21.01.2004 року (дійсна на час спірних правовідносин), ні іншими нормативними актами не було передбачено обов`язку банку здійснювати моніторинг коштів, що надходять на рахунки позивачки, визначати їх статус. АТ «Державний ощадний банк України», відповідно до вимог діючого законодавства України, виконав постанови приватних виконавців про арешт коштів боржника в межах виконавчих проваджень № ВП № 60071119, № ВП № 68422752, а також платіжну вимогу про перерахування коштів у межах виконавчого провадження № 60071119. Обмеження прав позивачки щодо розпоряджання коштами, які знаходилися на її рахунках, відбулося в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено порядок звернення стягнення на кошти боржника, не встановлено вичерпного переліку коштів на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. У вказаній нормі зазначено про заборону звернення стягнення та накладення арешту у тому числі на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Статтями 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено максимальний розмір відрахувань із пенсії, на які може бути звернуто стягнення, що складає 50 % у конкретно визначених випадках та 20 % в усіх інших випадках. Відрахування із пенсій у вказаних розмірах здійснюється органами Пенсійного фонду України, які перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. В іншій частині звернення стягнення на заробітку плату, пенсію боржника не допускається з метою недопущення позбавлення боржника будь-яких джерел існування.

Аналіз наведених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розмір заробітної плати, пенсії, який залишається після здійснення органами відрахувань із заробітної плати, пенсії боржника та перерахування їх на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунку приватного виконавця, належить до коштів, на які заборонено звернення стягнення та накладення арешту.

Водночас обов`язок визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, покладається на банк чи фінансову установу.

Як вбачається з виписок по рахунках, на які накладено арешт, позивачці надходила сума грошового забезпечення в/ч НОМЕР_3 та пенсії, з якої вже відраховані 20 % за виконавчими документами, а тому на вказані суми після утримання з них за постановою державного виконавця відповідного відсотку не може бути звернуте стягненням за законом.

АТ «Ощадбанк», накладаючи арешт на рахунок позивача, не визначило належним чином статус коштів, які знаходяться на цьому рахунку, та на які законом заборонено звернення стягнення та накладення арешту, у зв`язку із чим виконало постанову державного виконавця про арешт коштів боржника від 16 вересня 2019 року та від 31 січня 2022 року, не у порядку та не у спосіб, визначені цими постановами, якими заборонено накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Наведене свідчить про те, що такі дії банку є неправомірними.

Більш того, постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. від 26 грудня 2019 року знято арешт з коштів у розмірі 7 214, 31 грн., які щомісячно надходять від військової частини на рахунок № НОМЕР_1 .

Між тим, Банк на звернення позивачки з цього питання не виконав постанову приватного виконавця та не розблокував рахунок в частині використання коштів грошового забезпечення, пославшись на те, що кошти після зарахування на рахунок отримувача стали її власністю, втратили свій цільовий статусу (заробітна плата, пенсія, соціальна виплата) та набули статусу вкладу, а відтак кошти зараховані на рахунок є вкладом, а не заробітної платою, пенсією, соціальною виплатою тощо (т. 1 а.с.35).

Між тим, твердження, що зарахування коштів заробітної плати на картковий рахунок змінює їх правову природу і в зв`язку з чим, на ці кошти можливе накладення арешту у виконавчому провадженні є помилковим (висновок Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20).

Отже, обмеження Банком у розпорядженні позивачкою виплатами грошового забезпечення та пенсійними виплатами, які знаходились на її поточних рахунках, здійснено не у порядку та у спосіб, визначених постановами державного виконавця про арешт коштів боржника від 16 вересня 2019 року та 31 січня 2022 року, а тому такі дії є протиправними, а відтак вимоги щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих у філії АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10014/0174 на ім`я ОСОБА_1 в частині отримання грошового забезпечення та пенсійних виплат підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України то колегія вважає такі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування трьох процентів річних та інфляційної складової входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення та способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утриманими грошовими коштами. Належними до сплати кредиторові.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 червня 20189 року у справі №646/14523/15-ц.

Як встановлено судом у період з 18 жовтня 2019 року по 10 червня 2022 року на рахунку НОМЕР_1 перебували зараховані кошти грошового забезпечення у сумі 18 850, 10 грн. та на рахунку № НОМЕР_2 за період з 04 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року зараховані пенсійні виплати у сумі 34 253.46 грн., якими позивачка була позбавлена можливості користуватися, а відтак вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку, який не оспорений відповідачем, сума 3% річних - 1 566,04 грн., (по рахунку № НОМЕР_1 - 1371,25грн. за рахунком № НОМЕР_2 - 194 грн. 79 коп.), інфляційні втрати - 8 796, 72 грн. (за рахунком № НОМЕР_1 - 6 135,06 грн. за рахунком № НОМЕР_2 - 2 661, 66 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки (т. 2 а.с. 91-95).

Також підлягають частковому задоволенню вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральна шкоду.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди судом визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, та інших обставин і негативних наслідків. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Враховуючи те, що протиправні дії АТ «Ощадбанк» щодо блокування поточного рахунку позивачки, що унеможливлювали отримання коштів грошового забезпечення та пенсійних виплат, які є єдиним джерелом існування, тим самим створило для неї додаткові труднощі в умовах воєнного стану, та їх тривалість з урахуванням вимог розумності та справедливості колегія вважає за можливе в рахунок компенсації моральної шкоди стягнути з відповідача 2 000 грн.

Що стосується вимог про визнання незаконними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо списання з рахунку № НОМЕР_2 грошового забезпечення у розмірі 9 488,26 грн. та стягнення цієї суми з відповідача на користь позивачки то колегія вважає такі вимоги, що не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти були списані 25 березня 2020 року в межах виконавчого провадження № 60071119 на підставі платіжної вимоги приватного виконавця Куліченка Д.О. від 17 березня 2020 року.

Також не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення процентів за послугою «Мобільні заощадження» у розмірі 4 404.37 грн., оскільки, як встановлено, позивачка відповідну послугу не встановлювала та не користувалася нею.

Доводи апеляційної скарги про несанкціоноване втручання в роботу Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом видалення одного процесуального документу - Ухвала (вступна та резолютивна частина) від 22 березня 2023 року та внесення іншого процесуального документу на заміну видаленого - Рішення (вступна та резолютивна частина) від 22 березня 2023 року не заслуговують на увагу, оскільки не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, які передбачені ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих у філії АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10014/0174 на ім`я ОСОБА_1 в частині отримання грошового забезпечення та пенсійних виплат та стягнути з відповідача на користь позивачки 1 566, 04 грн -3 % річних, 8 796,72 грн. - інфляційних втрат та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь держави з урахуванням задоволення позовних вимог на 7% підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 428,90 грн. (158,90 грн. + 908 грн. + 1362 грн.).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих у філії АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10014/0174 на ім`я ОСОБА_1 в частині отримання грошового забезпечення та пенсійних виплат.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1 566, 04 грн. 3 % річних, 8 796,72 грн. - інфляційних втрат та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь держави судовий збір у розмірі 2 428,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 03 липня 2023 року.