КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Опанасюк І.О.
Єдиний унікальний номер справи № 373/1805/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу відділу освіти Переяславської міської ради на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Переяславської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 05 грудня 2019 року по даний час, працює у Переяславській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 на посаді вчителя німецької мови. Зазначала, що 08 листопада 2021 року позивачка була відсторонена від роботи на підставі наказу №103-О, як працівник який відмовився (ухиляється) від вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. ОСОБА_1 17 березня 2022 року було допущено до роботи на підставі наказу №16-К. Наказ, який став підставою відсторонення позивачки від роботи в подальшому скасовано в судовому порядку. Період з 08 листопада 2021 року по 18 березня 2022 року ОСОБА_1 вважає вимушеним прогулом, і з питань виплати середнього заробітку за цей період вона звернулась до відповідача, однак їй було відмовлено і рекомендовано звернутись до суду.

Позивачка обґрунтовувала суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи із розрахунку, де за основу взято дохід позивача за останні 2 місяці роботи та розраховано середня заробітна плата за 1 день прогулу в розмірі 903,41 гривень. Вимушений прогул становив 91 робочий день і виплата за вимушений прогул, заявлена ОСОБА_1 до сплати у сумі 82210 гривень 31 копійок (91 Х 903,41).

Крім цього, позивачкою було заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди, яка проявилась у порушенні сну, відчутті стресу та втоми від емоційного стресу, який ОСОБА_1 пов`язує із відстороненням її від роботи, вимушеним прогулом і невиплаченими їй коштами.

Вказувала, що нею було проведено експертне дослідження із залученням фахівця з метою визначити розмір моральної шкоди. Розмір моральної шкоди у сумі 244 864 гривень 00 коп. позивач доводить висновком експерта №2023/08/11 за результатами проведення комплексного судово - експертного дослідження моральної шкоди потерпілого, позивача, складеним 11 серпня 2023 фахівцем у галузі психології, права та математики - ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, позивачка просила суд:

- стягнути з відділу освіти Переяславської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушиного прогулу до моменту фактичного допущення до роботи;

- стягнути з відділу освіти Переяславської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 244 864 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач відділ освіти Переяславської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимоги відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що даний спір був предметом розгляду суду першої та апеляційної інстанції і постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №103-О від 08 листопада 2021 про відсторонення позивача від роботи, стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір, в решті вимог - відмовлено. Відтак, відповідач вважає що матеріальні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - безпідставні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 82 210,31 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона вказує, що судом першої інстанції було всебічно та повно досліджено всі матеріали справи, а дане рішення законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що з 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює у Переяславській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2, на посаді вчителя німецької мови, що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 виданої 23 серпня 1994 року.

На підставі наказу №103-О від 08 листопада 2021 року виданого Переяславською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 ОСОБА_1 , учителя німецької мови, відсторонено від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю, без збереження заробітної плати.

Позивачка 17 березня 2022 року була допущена до виконання трудових обов`язків на посаді вчителя німецької мови у зв`язку з призупиненням дії наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року за №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (на період воєнного часу).

Постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 наказ №103-0 від 08 листопада 2021 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 визнаний протиправним (незаконним).

Враховуючи встановлену судовим рішенням обставину, а саме те що відсторонення позивачки ОСОБА_1 від роботи є незаконним, і вона має право на компенсацію втраченої частини заробітної плати, 17 травня 2023 позивачка звернулася до відділу освіти Переяславської міської ради із заявою про виплату їй заробітку за час вимушеного прогулу в період з 08 листопада 2022 року по 18 березня 2022 року.

Відділ освіти Переяславської міської ради листом від 31 травня 2023 року відмовив позивачці у виплаті заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на відсутність судового рішення щодо такої виплати.

Зазначена відмова стала підставою для звернення до суду.

Задовольняючи позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що факт неправомірного відсторонення позивачки від роботи є доведеним, тому вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Аналогічне положення міститься в абзаці 3 пункту 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

За приписами підпункту б пункту 4 розділу 3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пунктом 8 розділу 3 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середній заробіток. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу 2 пункту 8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

З довідки про доходи від 08 листопада 2021 року № 2016, виданої відділом освіти Переяславської міської ради, встановлено, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 у вересні 2021 року становив 23 412 грн 29 коп.(22 робочих дні); у жовтні 2021 року - 14 530 грн 92 коп. (20 робочих дні).

Розмір середньоденної заробітної плати позивачки за останні два місяці роботи становить 903 грн 40 коп. (23 412 грн 29 коп. +14 530 грн 92 коп. /42 робочі дні).

Як уже зазначалося, на підставі наказу №103-О від 08 листопада 2021 року виданого Переяславською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 ОСОБА_1 , учителя німецької мови, була відсторонена від роботи у зв`язку з відмовою від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 до усунення причин, що зумовили таке відсторонення і отримання допуску до роботи за результатами контролю, без збереження заробітної плати. Позивачка 17 березня 2022 року допущена до виконання трудових обов`язків, на посаді вчителя німецької мови, у зв`язку з призупиненням дії наказу МОЗ від 04 жовтня 2021 року за №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (на період воєнного часу).

До того ж, визначення у постанові Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року незаконності наказу №103-0 від 08 листопада 2021 року про відсторонення від роботи ОСОБА_1 має преюдиційне значення і не підлягає доказуванню в силу ч. 4 ст.82 ЦПК України.

Таким чином, період відсторонення позивачки від роботи слід обраховувати з 08 листопада 2021 року по 17 березня 2022 року. Кількість же робочих днів за цей період становить 101 день.

Отже, середній заробіток за час відсторонення ОСОБА_1 від роботи складає: 903 грн 40 коп. (середньоденна заробітна плата за два місяці перед відстороненням) х 101 день (робочі дні за період з 08 листопада 2021 по 17 березня 2022 року) = 91 243 грн 40 коп, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивачка оцінює у розмірі 24 4864 грн 00 коп., суд зазначає наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14 грудня 2016 року у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із вказаною статтею, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно із статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди позивач надав висновок експерта №2023/08/11 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого, позивача, професійний висновок фахівця психолога від 11 серпня 2023 року.

Відповідно до наданого суду висновку експерта №2023/08/1, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, між протиправними діями відповідача та настанням моральної шкоди є прямий причинно-наслідковий зв`язок, рекомендований розмір відшкодування моральних страждань становить 24 4864 грн.

Верховний суд неодноразово в своїх правових висновках наголошував на тому, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.

Подібні висновки викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14.

Крі цього, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд приймає до уваги обставини справи, істотність вимушених у житті позивача змін, характер, тривалість і обсяг заподіяних йому моральних страждань та висновок експерта як один із доказів у справі.

У справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань, у зв`язку з невиплатою відповідачем середнього заробітку за час відсторонення позивача від роботи та немайнових втрат позивача, які заслуговують на відшкодування у розмірі 22 2864 грн 00 коп., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень учасників справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Колегія суддів критично оцінює доводи відділу освіти Переяславської міської ради, про те що постановою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року по справі № 373/2031/21 визнано протиправним (незаконним) наказ №103-О від 08 листопада 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, в іншій частині позовних вимог - відмовлено, таким чином підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивачки немає, оскільки в справі №373/2031/21 позовні вимоги були заявлені до Переяславської ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, а відділ освіти Переяславської міської ради був залучений як третя особа, в той час як предметом спору в даній справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відділу освіти Переяславської міської ради як особи.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, більшому, ніж заявлений позивачкою, є безпідставними, оскільки суд стягнув вказані грошові кошти, здійснивши їх розрахунок на підставі вимог закону та наявних у матеріалах справи доказів, оскільки позивачкою неправильно було обраховано кількість робочих днів у періодні, за який було здійснено відповідне нарахування.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу відділу освіти Переяславської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова