РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судових засідань Сподар І.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_3 випадково, 28 лютого 2023 року, отримала незавірену копію оскаржуваного висновку. Як випливає з його тексту, підставою проведення оцінки був договір № 12-02-2023 та постанови про призначення СОД № НОМЕР_5 від 11.01 2023 року на нерухоме майно, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві приватної власності. Позивач вважає, що даний висновок слід визнати таким, що не підлягає застосуванню, а договір № 12-02-2023, укладений 28.02.2023 р. між ПВ ОСОБА_4 та СПД ОСОБА_5 , є нікчемним за своєю правовою природою. Відповідачі разом та кожен окремо вчиняють дії щодо майна, яке є приватною та особистою власністю позивача. При цьому, жодних повідомлень, кореспонденції на адресу позивача не було скеровано. Більше того, ці незаконні, як вважає позивач, дії вчиняються без участі позивача як власника майна.

Позивач звертає увагу на те, що у висновках про вартість майна відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Отже, вказані порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, на думку позивача, є безумовною підставою для визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню. Крім того, при застосуванні суб`єктом оціночної діяльності порівняльного методу визначення ціни об`єкту оцінки не було правильно підібрано приміщення для порівняння, які подібні до приміщень, що оцінюється, та не було проведено в натурі огляд. В свою чергу, правильність обрання суб`єктом оціночної діяльності об`єктів для порівняння має суттєве значення для визначення реальної ринкової ціни об`єкта оцінки.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

20.04.2023 року від представника відповідача приватного виконавця ОСОБА_4 - адвоката Репака В.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що 21.09.2022 року приватним виконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання наказу № 914/2177/21, виданого 16.05.2022 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 15-А, ідентифікаційний код 35442481) 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена 22.09.2022 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника.

27.12.2022 року приватним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу від 26.12.2022 року, в якій зазначено, що 29.12.2022 року у період з 09.00 по 18.00 приватним виконавцем ОСОБА_4 здійснюватиметься вихід за адресою: АДРЕСА_3 з метою проведення опису майна. У зв`язку з тим приватний виконавець вимагав у боржника: 29.12.2022 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна; надати інформацію про наявне у боржника рухоме майно, на яке можна звернути стягнення для виконання вимог виконавчого документа. Також приватний виконавець ОСОБА_4 повідомив боржника, що для домовленості з виконавцем про точний час надання доступу до майна боржника він може перетелефонувати йому. Попри те боржник не відреагував на вказану вимогу виконавця, доступ до свого майна не забезпечив. 29.12.2022 року приватним виконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження. Згідно вказаної постанови описано: 1/2 частка нежитлового приміщення, загальною площею 134,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення №147. У зв`язку із тим, що у строки, встановлені Законом, сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості описаного та арештованого майна та не повідомили приватного виконавця про визначену ними вартість майна, 11.01.2023 року приватним виконавцем ОСОБА_4 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості описаного та арештованого майна, що належить боржнику. Даною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_5 з метою визначення та надання в процесі примусового виконання рішення суду вартості зазначеного описаного та арештованого майна боржника.

24.01.2023 року приватним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу від 21.01.2023 року, в якій зазначено, що 03.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 приватним виконавцем ОСОБА_4 разом і СОД ОСОБА_5 здійснюватиметься вихід за адресою: АДРЕСА_3 з метою проведення опису майна. У зв`язку з тим приватний виконавець вимагав від боржника: 03.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна. Боржник на вказану вимогу жодним чином не відреагував. 03.02.2023 року за місцезнаходженням майна боржника приватним виконавцем було складено Акт. Аналогічна вимога від 09.02.2023 року була направлена виконавцем на адресу боржника 13.02.2023 року, в якій приватний виконавець вже вимагав від боржника 14.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна. Однак боржник не відреагував на вказану вимогу виконавця, доступ до свого майна не забезпечив. В подальшому, СОД ОСОБА_5 виготовлено звіт про визначення вартості описаного та арештованого майна боржника. Згідно звіту ринкова вартість арештованого нежилого приміщення станом на 07.02.2023 року становить 1 540 635,00 грн. 09.02.2023 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника скеровано повідомлення про визначення вартості майна.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про залучення у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, філії ЛОУ АТ «Державний ощадний банк України», ПП ОК «Лемберг», ДП «Сетам».

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2023 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог.

Судом встановлено, що 12.02.2023 року суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 виготовлено звіт про незалежну оцінку 1/2 частки нежитлових приміщень № 147, загальною площею 134,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Як вбачається із висновку, вартість 1/2 частки нежитлових приміщень № 147, загальною площею 134,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 540 635 грн. 00 коп., термін чинності звіту - 6 місяців з дати оцінки.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_5, суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5 призначена для проведення незалежної оцінки майна у виконавчому провадженні, яке відкрите на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 914/2177/21 від 16.05.2022 року про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 15-А, ідентифікаційний код 35442481) 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 частка нежитлового приміщення № 147, загальною площею 134,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві часткової власності ОСОБА_6 , який є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна.

Отже, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців.

Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року, позивачем не зазначено, як саме порушено її права як співвласника нежитлового приміщення № 147, загальною площею 134,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу позивача на те, що вона не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_5, в рамках якого стягується з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору.

Окрім того, суд зазначає, що оцінка вартості майна за адресою: АДРЕСА_1 , проводилася лише в межах 1/2 частки вказаного майна, яке на праві часткової власності належить ОСОБА_6 , який є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.

Більше того, суд приймає до уваги позицію сторін в судовому засіданні, яка підтверджує, що виконавче провадження № НОМЕР_5 завершено у зв`язку із виконанням боржником ОСОБА_6 своїх боргових зобов`язань, а реалізація нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснювалася.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про безпідставність вимог позивача, та, як наслідок, наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, на підтвердження аргументів про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу відповідачем надано суду: договір про надання правової допомоги № 25 від 14.05.2020 року; додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 13.05.2022 року; рахунок № 49 за правничі послуги на підставі вказаного договору; платіжна інструкція № 19346 від 20.04.2023 року на суму 10 000 грн.

З приводу наведеного приймається до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, відмову у задоволенні позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для відповідача, вимоги розумності і справедливості, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимог відповідача про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Зазначений розмір витрат на правову допомогу суд вважає належним та співмірним із характером правовідносин та складністю справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.07.2023 року.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: Суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5 , РНОКПП - НОМЕР_4 , АДРЕСА_6 .

Суддя Величко О.В.