Номер провадження: 22-ц/813/1653/23
Справа № 523/9247/21
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

За участю секретаря судового засідання: Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ДП "Одеський морський торгівельний порт" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства"Одеський морський торгівельний порт" про надання щорічної відпустки, -

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19.05.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «Одеський морський торговельний порт» (далі-ОМТП) та просив зобов`язати відповідача надати йому щорічну відпустку за 2021 р.

В обґрунтування позову він вказував на те, що 02.08.1982 року був прийнятий на роботу на посаду майстра ДКЦ Одеського судноремонтного заводу «Україна», на підставі наказу №708. У квітні 2007 року завод реорганізовано та приєднано до ОМПТ у якості структурного підрозділу Судноверф «Країна». За період роботи був неодноразово переведений на різні керівні посади. 01.11.2019 р. переведений відповідачем на посаду начальника. За період роботи на підприємстві він ретельно виконував свої обов`язки, жодних зауважень не надходило, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, був неодноразово нагороджений Почесними грамотами, Почесними відзнаками, отримував ОСОБА_2 . У відповідності з графіком щорічних відпусток працівників підприємства, узгодженого між власником та працівниками підприємства, належна йому, як працівнику щорічна відпустка встановлена у термін з травня 2021 р. строком на 36 днів. Графік щорічних відпусток знаходиться у відповідача. 26.04.2021 р. він звернувся з письмовою заявою про надання щорічної відпустки, згідно встановленого графіку з 05.05.2021 р. строком на 36 днів, однак заява до розгляду не прийнята. 11.05.2021 р. він звернувся до власника підприємства з заявою про надання відпустки з 20.05.2021 року строком на 36 днів, але заяву не розглянуто. Позивач вважає, що відповідачем порушуються його права, тому вимушений звернулися до суду з вказаним позовом.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2021 рік.

Стягнуто з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13.08.2021 року ДП «Одеський морський торговельний порт» подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої апелянт просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства "Одеський морський торгівельний порт" про надання щорічної відпустки відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Позивач при складанні графіку відпусток вказав три місяці - травень, червень та вересень, тобто Одеський порт мав право надати йому основну щорічну оплачувану відпустку протягом будь-якого з цих періодів.

Безпосередній керівник позивача - начальник структурного підрозділу Судноремонту ОСОБА_3 не погоджував надання відпустки ОСОБА_1 через проведення позапланового внутрішнього аудиту Міністерством інфраструктури України (далі - МІУ), а також у зв`язку з великою завантаженістю співробітників Одеського порту через необхідність підготовки великого обсягу документів для МІУ та у зв`язку з цим потребою перебування Позивача на робочому місці.

У зв`язку з тим, що керівник Позивача намагався з' ясувати в телефонному режимі де знаходиться Позивач та чому він відсутній на роботі, ОСОБА_1 надав одразу три лікарняних листка за 22.03.2021 - 23.04.2021 р., 24.04.2021 - 01.05.2021 р. та 05.05.2021 - 21.05.2021 р. Документ про перебування Позивача на лікарняному після 21.05.2021 р. в Одеському порту відсутній. На робочому місці ОСОБА_1 не з`являвся

Таким чином, у керівництва Одеського порту були відсутні підстави для надання відпустки Позивачу.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що при ухвалені судом першої інстанції рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, деякі з яких судом з`ясовані не повністю. А деякі взагалі не з`ясовані, також апелянт вказує, що має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, яка розглянута судом однобоко та зверхньо, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.11.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ДП "Одеський морський торгівельний порт" на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Одеський морський торгівельний порт" про надання щорічної відпустки було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.11.2021 року суддею Князюком О.В. справу було призначено до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року колегією суддів було итребувано у ДП "Одеський морський торгівельний порт":

- посадову інструкцію начальника структурного підрозділу Судноверф "Україна" станом на квітень-травень 2021 року.

- наказ ДП "Одеський морський торгівельний порт" про проведення позапланового внутрішнього аудиту на підприємстві від 16.01.2021 року (за наявності такого).

- відомості щодо пов`язаності посади начальника ВСП Судноверх "Україна" з проведенням вищевказаного аудиту та необхідності перебування начальника Судноверх "Україна" на робочому місці з посиланням на відповідні внутрішні нормативні документи.

22.05.2023 року від ДП «Одеського морського торгівельного порту» на виконання ухвали суду надійшли витребувані матеріали.

29.06.2023 року в судове засідання з`явився ОСОБА_1 та його представник Розовайкін М.Л. Позивач та його представник просили суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі наказу в.о. директора ОМТП №372К2-1 від 31.10.2019 р. ОСОБА_1 переведено на посаду начальника ВСП Судноверф «Україна», тривалість робочого дня -8 годин.

26.04.2021 р. позивач звернувся до в.о. директора ОМПТ Гармаш О.О. з заявою про надання щорічної відпустки на 36 днів з 05.05.2021 р.

11.05.2021 р. позивач знову звернувся з заявою про надання щорічної відпустки з 20.05.2021 р., заяву повторно не погоджено начальником структурного підрозділу Судоремонту Лавренюком В.П. у зв`язку з проведенням позапланового внутрішнього аудиту МІУ на підставі наказу Мінінфраструктури від 16.01.2021 р.. Відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці з 22.03.2021 р. без надання пояснень і лікарняного листа. Передача заяви здійснюється не особисто.

Згідно з графіком відпусток ВСП "Судноверф "Україна" ДП "Одеський порт" на 2021 рік 15.12.2020 р. було затверджено період надання відпустки Фещенку М.А. травень-червень-вересень, про що ознайомлено працівника.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі наказу в.о. директора ОМТП №372К2-1 від 31.10.2019 р. ОСОБА_1 переведено на посаду начальника ВСП Судноверф «Україна», тривалість робочого дня -8 годин.

26.04.2021 р. позивач звернувся до в.о. директора ОМПТ Гармаш О.О. з заявою про надання щорічної відпустки на 36 днів з 05.05.2021 р.

11.05.2021 р. позивач знову звернувся з заявою про надання щорічної відпустки з 20.05.2021 р., заяву повторно не погоджено начальником структурного підрозділу Судоремонту Лавренюком В.П. у зв`язку з проведенням позапланового внутрішнього аудиту МІУ на підставі наказу Мінінфраструктури від 16.01.2021 р. Відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці з 22.03.2021 р. без надання пояснень і лікарняного листа. Передача заяви здійснюється не особисто.

Згідно з графіком відпусток ВСП "Судноверф "Україна" ДП "Одеський порт" на 2021 рік 15.12.2020 р. було затверджено період надання відпустки ОСОБА_1 травень-червень-вересень, про що ознайомлено працівника.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача є цілком обґрунтованою, оскільки він як працююча особа має право на щорічну відпустку за графіком визначеним між підприємством та працівниками.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Основного Закону України є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою.

У статті 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Особливе місце в системі конституційних прав людини й громадянина посідають соціальні права і свободи, які надають людині можливість задовольняти свої соціальні потреби та інтереси.

Соціальні права та свободи людини і громадянина - це міра можливої поведінки або діяльності людини в соціальній сфері, що передбачає задоволення законних інтересів і потреб у сфері трудової діяльності, соціального захисту та охорони здоров`я.

Одним з основних серед соціальних прав та свобод людини є право на відпочинок.

Право на відпочинок гарантоване як міжнародними правовими актами, так і національними.

У статті 24 Загальної декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року, проголошено: «Кожна людина має право на відпочинок і дозвілля, включаючи право на розумне обмеження робочого дня та на оплачувану періодичну відпустку».

У Статті 4 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, вказано, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають, що відносно користування тими правами, що їх та чи інша держава забезпечує відповідно до цього Пакту, дана держава може встановлювати тільки такі обмеження цих прав, які визначаються законом, і лише остільки, оскільки це є сумісним з природою зазначених прав, і виключно з метою сприяти загальному добробуту в демократичному суспільстві.

А у статті 7 цього Пакту вказано, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці, включаючи, зокрема відпочинок, дозвілля і розумне обмеження робочого часу та оплачувану періодичну відпустку так само, як і винагороду за святкові дні.

У статті 1 Конвенції про оплачувані відпустки № 132 (переглянутій у 1970 році), ратифікованої із заявою Законом № 2481-III від 29 травня 2001 року, вказано, що положення Конвенції здійснюються шляхом національного законодавства такою мірою, якщо вони не впроваджуються в життя іншим шляхом: через колективні договори, арбітражні рішення, судові постанови або офіційними органами із встановлення заробітної плати чи будь-яким іншим шляхом, що відповідає практиці цієї країни з урахуванням існуючих у ній умов.

Статтею 2 цієї Конвенції передбачено, що Конвенція застосовується до всіх осіб, які працюють за наймом, за винятком моряків.

А у статті 3 вказано, що кожна особа, до якої застосовується ця Конвенція, має право на щорічну оплачувану відпустку встановленої мінімальної тривалості. Кожний член Організації, який ратифікував цю Конвенцію, зазначає тривалість відпустки в заяві, яка додається до документа про ратифікацію. Відпустка ні в якому разі не може становити менше трьох робочих тижнів за один рік роботи.

У статті 10 цієї Конвенції зазначено, що період, коли надається відпустка, якщо вона не встановлюється правилами, колективними угодами, арбітражним рішенням чи іншими способами відповідно до національної практики, визначається роботодавцем після консультації із зацікавленою особою, що працює за наймом, або з його представниками. Після визначення періоду, коли надається відпустка, слід враховувати вимоги роботи і можливості для відпочинку, які мають особи, що працюють за наймом.

Згідно зі статтею 12 Конвенції угоди про відмову від права на мінімальну щорічну оплачувану відпустку, визначену параграфом 3 статті 3 цієї Конвенції, або про невикористання такої відпустки із заміною її компенсацією чи іншим чином, відповідно до національних умов, визнаються недійсними або забороняються.

Важливе значення для регулювання часу відпочинку в Україні має Європейська соціальна хартія (переглянута), ратифікована Україною 14 вересня 2006 року, відповідно до якої Україна взяла на себе зобов`язання, зокрема і щодо часу відпочинку, крім зобов`язання за пунктом 3 статті 2 Європейської соціальної хартії щодо встановлення щорічної оплачуваної відпустки не менше чотирьох тижнів, якого наша держава на себе не взяла.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

З аналізу статті 45 Конституції України, міжнародно-правових актів про працю та інших норм трудового законодавства можна зробити висновок, що право на відпочинок пов`язане з обмеженням робочого часу, встановленням його граничних норм і є часом, який не входить до робочого часу.

Час відпочинку - проміжок часу, протягом якого працівник згідно із законодавством та локальними нормативними актами вільний від виконання трудових обов`язків і який він має право використовувати на свій розсуд та відновити свої фізичні та духовні сили у вільних від роботи час.

Законодавством до часу відпочинку віднесено: перерви протягом робочого дня (зміни); перерви між робочими днями (змінами); відпочинок між робочими тижнями; святкові і неробочі дні; щорічні відпустки.

Щорічні відпустки - найтриваліший за кількістю вільних днів поспіль вид відпочинку. Порядок надання цього виду відпочинку передбачено, крім КЗпП України, й у Законі № 504/96-ВР.

Забезпечення повноцінної реалізації права на відпочинок і гарантує досягнення мети надання основної та додаткової відпустки, обумовленої необхідністю подальшого належного виконання працівником посадових (функціональних) обов`язків.

У статті 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки зі збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Право на відпустки відповідно і до статті 2 Закону № 504/96-ВР мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Право на відпустки забезпечується:

- гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості зі збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом;

- забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

У статті 75 КЗпП України та статті 6 Закону № 504/96-ВР передбачено тривалість щорічної відпустки, яка надається працівникам не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок і умови надання та перенесення щорічної основної відпустки визначений статтями 10, 11 Закону № 504/96-ВР та статтями 79, 80 КЗпП України.

Порядок і умови надання щорічних відпусток передбачено як у статті 79 КЗпП України, так і у статті 10 Закону № 504/96-ВР .

Щорічна основна та додаткова відпустки повної тривалості у перший рік роботи надаються працівникам після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

У разі надання зазначених відпусток до закінчення шестимісячного терміну безперервної роботи їх тривалість визначається пропорційно до відпрацьованого часу, крім визначених законом випадків, коли ці відпустки за бажанням працівника надаються повної тривалості.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) і доводяться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Згідно з графіком відпусток ВСП "Судноверф "Україна" ДП "Одеський порт" на 2021 рік 15.12.2020 р. було затверджено період надання відпустки Фещенку М.А. травень-червень-вересень, про що ознайомлено працівника.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Однак ні КЗпП України, ні Закон № 504/96-ВР не встановлюють строку затвердження графіків надання відпусток та його змісту. В Україні продовжують діяти Типові правила внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджені постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 липня 1984 року № 213. Пункт 20 цих Правил передбачає, що графіки надання відпусток складаються на кожен календарний рік не пізніше 5 січня поточного року.

Оскільки форма графіка надання відпусток законодавчо не встановлена, він складається у довільній формі. У графіку надання відпусток, як правило, зазначається місяць початку відпустки і місяць її закінчення чи конкретна дата початку відпустки.

При складанні графіка враховуються інтереси роботодавця, особисті інтереси працівників та наявність можливостей для відпочинку.

Також, як КЗпП України, так і Законом № 504/96-ВР, а саме у статтях 80 та 11 відповідно, передбачено вимоги про продовження чи перенесення щорічної відпустки.

Щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі:

1) порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина п`ята статті 79 КЗпП України);

2) несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина третя статті 115 цього Кодексу).

Щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена у разі:

1) тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку;

2) виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно із законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи зі збереженням заробітної плати;

3) настання строку відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами;

4) збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.

Щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, установи, організації, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причини, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог статті 12 Закону № 504/96-ВР.

З аналізу вказаних норм законодавства можна зробити висновок, що конкретний період надання відпустки узгоджується між працівником та роботодавцем з урахуванням інтересів кожної сторони правовідносин.

Вказане погодження знаходить своє вираження у графіку відпусток.

Конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботодавцем.

Отже, можна вважати, що період надання відпустки узгоджується до початку періоду відпустки (до 05 січня поточного року), а конкретні дати початку та закінчення відпустки безпосередньо перед наданням такої відпустки узгоджуються сторонами у заяві та виданому на її підставі наказі.

З буквального тлумачення пункту 1 частини другої статті 80 КЗпП України та статті 11 Закону № 504/96-ВР відпустка саме продовжується у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку.

Тобто ні КЗпП України, ні Закон № 504/96-ВР не передбачає звернення працівника з заявою про продовження відпустки, як не передбачає і необхідності отримання на це згоди роботодавця, оскільки період надання відпустки сторонами уже узгоджено, однак неможливість її використання саме у зазначені в наказі дати спричинена обставинами, які не залежать від волі жодної зі сторін.

Єдиним обов`язком працівника є повідомлення роботодавця про тимчасову непрацездатність, яка засвідчена у встановленому порядку, тобто шляхом видачі листа непрацездатності.

Разом із тим перенесення відпустки на інший період свідчить, що сторони мають узгодити вказане питання відповідно до загальної процедури, тобто як працівник, так і роботодавець мають визначитися, чи відповідає новий період відпустки їх інтересам та чи не порушуються процес організації праці, визначений роботодавцем, та право на відпочинок працівника. Перенесення відпустки передбачає звернення працівника з відповідною заявою до роботодавця та видання наказу роботодавцем, що свідчить про волевиявлення сторін на погодження з новим періодом надання відпустки.

Отже, як міжнародними, так і національними нормативними актами передбачено право найманого працівника на відпочинок, це право визнане одним з основоположних прав людини і підлягає підвищеному захисту, проте конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботодавцем.

Судом встановлено також факт того, що позивач у графіку відпусток на 2021 рік вказав травень, червень та вересень в якості періодів, протягом яких керівником Одеського порту має право надати йому щорічну оплачувану відпустку.

Безпосередній керівник позивача начальник структурного підрозділу Судноремонту Лавренюк В.П. не погоджував надання відпустки ОСОБА_4 через проведення позапланового внутрішнього аудиту Міністерством інфраструктури України. А також у зв`язку з великою завантаженістю співробітників Одеського порту через необхідність підготовки великого обсягу документів для МІУ та у зв`язку з потребою перебування позивача на робочому місці.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач був відсутній на робочому місці, та надав одразу три лікарняних листва за періоди з 22.03.2021 23.04.2021 р, 24.04.2021 01.05.2021 року та з 05.05.2021 21.05.2021 року.

З огляду на зазначене, враховуючи обставини справи, наявні в справі докази, дійшла висновку, про те, що дії роботодавця узгоджувались з положенням законодавства про регулювання надання щорічної оплачуваної відпустки, оскільки конкретні дні відпустки узгоджуються сторонами шляхом звернення працівника із заявою про надання відпустки та видання відповідного наказу роботодавцем.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки у графіку відпустом ОСОБА_1 було зазначено три календарні місяці, а саме травень-червень-вересень, а роботодавцем було вмотивовано відмолено позивачу у наданні відпустки саме у травні місяці, у зв`язку необхідністю виробництва, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» надати ОСОБА_1 щорічну відпустку за 2021 рік, з огляду на те, що позивач не звертався з заявою про волевиявлення сторін на погодження з новим періодом надання відпустки з огляду на обставини, що склалися на підприємстві відповідно до місяців зазначених ОСОБА_1 у графіку відпусток.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне заначити, що позов ОСОБА_1 подано 19.05.2021 року, в той час, як відповідно до лікарняного листа, він перебував на лікарняному в період з 05.05.2021 року по 21.05.2021 року. Вказане також свідчить про те, що позивачем не було вжито передбачених законом заходів щодо врегулювання порядку та періоду надання йому щорічної відпустки з безпосереднім керівником.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити також те, що відповідно до наданих апелянтом витребуваних ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року документів вбачається, що відповідно до наказу про надання відпустки №252К 5-2 від 02.09.2021 року ОСОБА_1 було надано відпустку відповідно з 20.09.2021 року по 26.10.2021 року, яку він використав.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги, та вважає, рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, з огляду на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевказане, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з підстав, викладених в мотивувальній частині даної постанови.

Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП "Одеський морський торгівельний порт" задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Одеський морський торгівельний порт" про надання щорічної відпустки відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 07.07.2023 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова