Справа № 137/450/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участі секретаря Іванової І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,
27.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за договорами кредиту в сумі 108 000,00 грн.
Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати.
15.05.2023 відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що суперечать, як обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства та правовим висновками Верховного суду щодо застосовування відповідних норм у аналогічних справах. У свому відзиві зазначає, що кредитні договори мали строковий характер та укладались на 15 днів. Додаткових угод про продовження строку надання кредиту, та строку дії договору не укидалось. Також позивачем не надано жодних доказів перерахування коштів по договору на його користь, відтак у нього не виникало обов`язку повертати кредит та сплачувати проценти за його користуванням. Також позивач здійснив нарахування процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування. Таким чином просив відмовити у задоволені позову. Також просив стягнути з позивача на його користь витрати на оплату правничої допомоги адвоката в сумі 4000,00 грн. (а.с. 58-64).
06.06.2023 представником позивача надано відповідь на відзив, у якому представник позивача пояснила, що, ознайомившись із відзивом відповідача, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що укладені договори підписані електронним підписом відповідача, тому вони прирівнюються до укладеного договору в письмовій формі; нарахування відсотків здійснювалося відповідно до умов договорів та додатків до них; проценти нараховувалися за кожен день користування кредитними коштами. З моменту отримання права вимоги до відповідача не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій (а.с. 79-83). Також заперечили проти стягнення витрат на правову допомогу, адже позивачем не зазначено доказів понесення цих витрат.
16.06.2023 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких вважає відповідь на відзив необґрунтованою, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню (а.с. 98-103).
Представник позивача до судового засідання не з`явився. При зверненні до суду із позовом зазначили клопотання, яким просили розгляд справи проводити у відсутність представника позивача (а.с. 5а).
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання також не з`явився, про причини неявки суд не попередив, хоча був обізнаний про розгляд справи, оскільки подавав відзив на позов та заперечення.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши позов та додані до нього матеріали, відзив, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон №675-VIII) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 відповідним чином зареєструвався на інтернет-сторінці заповнив заявку на отримання грошових коштів, тобто прийняв пропозицію та електронні договори були укладені.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору відповідно до ст. 638 ЦК України.
12.08.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №12082022, відповідно до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників (а.с.9-10).
Відповідно до витягу Реєстру боржників №12082022 від 12.08.2022 до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 32 220,00 грн., з яких: 9 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 23 220,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.12).
24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №24/11-22/2, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс`права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників (а.с.25-26).
Відповідно до витягу Реєстру боржників №2 до договору факторингу №24/11-22/2 від 24.11.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 75 780,00 грн., з яких: 9 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 66 780,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.28).
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.
Частиною 3 ст. 1079 ЦК України визначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
ТОВ «ФК» «Європейська агенція з повернення боргів», відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», внесено до Державного реєстру фінансових установ.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору.
У своєму відзиві (а.с. 58-64) відповідач вказує, що позивач не представив жодних доказів щодо перерахування коштів по договору на його користь. Однак, відповідач не заперечує прямо той факт, що він отримав грошові кошти, і не надає доказів для спростування цієї обставини. Важливо пам`ятати, що в подібних випадках сторонам необхідно надавати переконливі докази для підтвердження своїх тверджень, а не вживати заходи задля уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань.
Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики та відсотків за користування позикою в межах строку кредитування є доведеною та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Зміст зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позивач відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування кредитними коштами у межах погодженого позикодавцем та боржником строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила, на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 було зроблено такий правовий висновок: «Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
До відзиву відповідачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: договір про надання професійної правничої допомоги (а.с. 65), розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 05.05.2023 (а.с. 66) та акт про надану професійну правничу допомогу від 11.05.2023 (а.с. 67).
Однак, відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів в підтвердження сплати коштів в розмірі 4 000,00 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, або платіжного доручення чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що відповідач дійсно поніс витрати на правничу допомогу.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 512-519, 526, 530, 536, 1050, 1054, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 2, 141, 209, 247, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити частково.
-556,37 грн. понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Гопкін П. В.