ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/557/22 Головуючий суддя І інстанції Зінченко О. В.
Провадження № 22-ц/818/927/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 28 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Роман Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до АТ КБ «ПриватБанк», Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 24214, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем 18.12.2017 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 855 691,96 грн; стягнути з відповідачів солідарно витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн.

Позов мотивовано тим, що 15 вересня 2021 року державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрите виконавче провадження № ВП 66740271 на підставі виконавчого напису № 24214, вчиненого 18 грудня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 855691,96 грн., бо 29 серпня 2022 року позивач отримав повідомлення про накладення арешту на його грошові кошти.

На думку позивача, виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. До такого висновку він дійшов з того, що законом не передбачено можливості вчинення виконавчого напису на кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі; на момент звернення стягувача до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису подані ним документи не підтверджували безспірність заборгованості з боку боржника; до моменту вчинення виконавчого напису стягувач не виконав свого обов`язку повідомити про порушення кредитного зобов`язання.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним №742/Е СЕРВ від 19 червня 2002 року та у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено в повному обсязі. Предметом виконавчого напису №24214 від 18 грудня 2017 року є заборгованість за кредитним договором № 742/E СЕРВ від 19 червня 2002 року, яка була спірною і була вирішена в судовому порядку, про що при зверненні до приватного нотаріуса було прираховано АТ КБ «Приватбанк». Саме тому ОСОБА_1 був змушений звернутися з даним позовом до суду.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» направив до суду відзив, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач на теперішній час є належним кредитором за кредитним договором із позивачем, а звернення до нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису є передбаченим законом способом захисту прав кредитора у разі порушення зобов`язання за договором боржником.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем не спростовано наявність заборгованості перед відповідачем, а відповідно до рішення суду в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовлено через сплив строку позовної давності, що не є підставою для припинення зобов`язання. Також представник відповідача не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано виконавчий напис №24214, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 18.12.2017 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 855691, 96 грн таким , що не підлягає виконанню.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського ВДВС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1488грн 60 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн., ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в компенсації судових витрат на професійну правничу допомогу.

Скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПриватБанк» зверталось з заявою про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Вказує, що разом з першою заявою по суті (позовною заявою) адвокатом не додано на підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт на понесених позивачем розміру витрат на правничу допомогу.

Зазначає, що відсутність детального опису робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, зокрема із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Зауважує, що на адресу відповідача не було направлено для ознайомлення та надання заперечень акт виконаних робіт, та документів на підтвердження відповідних вимог.

Звертає увагу що спір у даній справі не належить до категорій справ незначної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами даної категорії є сталою, та вивченню адвокатом не потребувало значного обсягу нормативних актів та судової практики Верховного суду.

Вказує, що питання щодо стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача витрат на правову допомогу розглянуто та вирішено судом без врахування правових позицій Верховного Суду, а саме постанови від 2 жовтня 2018 року у справі №211/3113/16-ц, від06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18, від 13 травня 2021 у справі №903/277/20, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі 550/936/18 та від 15.11.2021 №320/5284/19 та інші.

Вказує, що враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, малозначність справи, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності ї розміру, виходячи з конкретних обставин справи, стягнуті судом витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеними, а тому не підлягають в заявленому розмірі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду оскаржене лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, тому відповідно до наведеної вище норми ст. 367 ЦПК України в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду у оскарженій частині відповідає.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн суд першої інстанції рішення мотивував тим, що позивачем надано договір та акт виконаних робіт, з урахуванням ціни позову, витрати пов`язані з розглядом справи тому вимоги про стягнення витрат є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За правилами встановленими ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стороною позивача дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки докази понесення витрат на правничу допомогу подані до суду до початку розгляду справи по суті.

У відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі представник відповідача вказував, що справа не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, і наполягав на застосування співмірності, виходячи із ціни позову, обсягу матеріалів справи та витрат часу на надання правової допомоги.

Вказані доводи відповідача критично оцінюються колегією суддів, оскільки останні ґрунтуються виключно на припущеннях позивача щодо обсягу досліджених адвокатом позивача при підготовці позову документів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами встановленими частинами 4 - 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та адвокатом Водолажченко В.М. укладено договір в якому визначено розмір гонорару за представництво інтересів у фіксованому розмірі. Тобто, вказаний розмір є договірним, а не погодинним і тому не потребує визначення витраченого адвокатом часу на надання правничої допомоги та її обсягу.

Ураховуючи те, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів вважає, що сторона відповідача не довела наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, оскільки стороною позивача надано беззаперечні докази понесення позивачем таких витрат саме у розмірі, заявленому до стягнення.

Також, колегією суддів взято до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 641/7612/16-ц, згідно якого адвокат, беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволенні.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 28 березня 2023 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн залишити без змін.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 03 липня 2023 року.

Головуючий

В.Б. Яцина

Судді -

І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.