№ 201/9006/23
провадження 2/201/2949/2023
УХВАЛА

26 грудня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в особі головуючого -

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро клопотання представника відповідача про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за просрочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03 серпня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за просрочення сплати аліментів, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання, розглядаються клопотання, справа по суті не слухалася, виносилися ухвали.

В судове засідання від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження в цій справі до розгляду інших цивільних справ: за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів і за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, тобто до розгляду двох інших справ по спору про ці ж правовідносини сторін, фактично ті ж особи, в зв`язку з неможливістю розгляду цієї справи, факти та обставини тих справ можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання, представник позивача заперечував проти цього клопотання, вказавши на його необгрунтваність та не можливість до його задоволення.

З`ясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали справи та клопотання сторони відповідача, суд вважає можливим задоволення даного клопотання про зупинення провадження, оскільки п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження по справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська дійсно зараз перебувають цивільні справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів і справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей. Вказані справи прийняті до провадження, по ним призначені судові засідання.

Крім того, судом вже винесено наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , він стосується тих же неповнолітніх дітей сторін: наказ набрав законної сили.

Таким чином, предметом спору у цивільних справах, які знаходяться в провадженні інших суддів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська є, крім іншого, з`ясування питань аліментів сторін, місця мешкання їх дітей, строки стягнення аліментів і наявність заборгованості (по справі про припинення стягнення аліментів) і інш., тобто той же предмет спору; отже в разі можливого задоволення позову в тих справах буде виявлена не можливість такого ж в цій справі.

Пунктом 6 частини 1 статті 251 визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також суд зазначає, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, зупинення провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Враховуючи викладене, вирішення окремо однієї справи може вплинути на результати розгляду іншої справи і завдати шкоди правам та інтересам іншої сторони або третіх осіб. При таких обставинах суд вважає, що клопотання ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 251, ст. 182, 200, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за просрочення сплати аліментів зупинити.

Ухвала набрала законної сили 26 грудня 2023 року.

Ухвалу в частині зупинення провадження може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -