Справа № 456/2979/21 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/3220/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2021 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_1 про визначення частки померлої особи у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок та визнання права власності на 1/4 частки житлового будинку з приналежним майном в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її свекор ОСОБА_6 , які перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1949 року. Стверджує, що під час перебування у шлюбі у 1975 році ОСОБА_5 та ОСОБА_6 збудували житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їм на праві спільної сумісної власності. Зазначає, що ОСОБА_5 за життя заповіт не складала, а на день своєї смерті постійно проживала у вищезазначеному житловому будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_7 , які прийняли спадщину після її смерті, відтак, до кожного з них в порядку спадкування перейшло право власності на 1/4 частку будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрилася спадщина за законом, до складу якої ввійшло право власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами. Вважає, що крім неї до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті її чоловіка, входить також їхня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Наголошує, що вони з дочкою прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 в шестимісячний строк, подавши відповідну заяву до Стрийської державної нотаріальної контори, на підставі якої заведено спадкову справу № 635/2015. Звертає увагу, що 01 лютого 2016 року вона звернулася до Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу їй та її малолітній дочці ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок на ім`я спадкодавця ОСОБА_7 .

З наведених підстав просить:

-визначити, що розмір частки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , становив 1/2 частки;

-визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/8 частки кожній на житловий будинок загальною площею 136,9 кв.м, житловою площею 75,0 кв.м з господарськими будівлями - сараєм «Б», сараєм «В», убиральнею «Г», літньою кухнею «Д», гаражем «Ж», сараєм «З», колодязем «К», огорожами № 1, № 2, № 4, воротами № 3, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 8000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які є батьками її покійного чоловіка, під час перебування у шлюбі у 1975 році збудували будинок, на який набули права спільної сумісної власності, а норми ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в редакції чинній на 1975 рік, імперативно визначають рівність ідеальних часток подружжя у майні, яке набуто ними за час перебування в шлюбі. Зазначає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, а також при відкритті спадщини після його смерті. Вважає, що її чоловік, проживаючи на день смерті матері разом з батьками, успадкував в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 1/4 частку будинку АДРЕСА_1 , яку вона з дочкою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , успадкували після його смерті в розмірі по 1/8 частки кожна з них. Звертає увагу, що за наявності спору між нею та ОСОБА_1 щодо спадкового майна, суд ухилився від визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя на спадковий житловий будинок, чим порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що визначальним для юридичного статусу майна є не факт реєстрації прав на таке майно за час шлюбу, а факт набуття (створення) майна під час шлюбу. Наголошує, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Стрийської районної ради народних депутатів Львівської області 24 березня 1995 року, зареєстроване в Стрийському МБТІ 03 травня 1995 року за № 42, є недопустимим доказом, оскільки воно видане вже після смерті ОСОБА_5 одноосібно на ім`я її чоловіка в порядку, що суперечить нормам чинного на час його видачі законодавства. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

17 січня 2023 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про зупинення апеляційного провадження з підстав, передбачених п. 6 ч. 1, ч. 2 ст. 251 ЦПК України, мотивуючи тим, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за позовом неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від імені якої діє її законний представник ОСОБА_3 , до Стрийської районної військової адміністрації Львівської області та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на нерухоме майно та визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом, у якій буде вирішуватися спір щодо законності свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на ім`я ОСОБА_6 .

Колегія суддів, з врахуванням положень ст. 367 ЦПК України, враховуючи межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_8 , представник Стрийської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про день час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, відтак, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому належав ОСОБА_6 на праві особистої власності, а позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності у ОСОБА_5 права власності на 1/2 частку будинку, що свідчить про те, що у ОСОБА_7 , який є чоловіком позивачки, не виникало права на спадкування за законом 1/4 частки спірного будинку після смерті ОСОБА_5 , тому 1/4 частка будинку не входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , відтак, позовні вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 1998 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 , повторно виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського районного управління юстиції Львівської області 25 лютого 1999 року.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим Йосиповицькою сільською радою Стрийського району Львівської області, підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Йосипівською сільською радою Стрийського району Львівської області.

Згідно з довідкою № 818 від 22 червня 2021 року, виданою старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, ОСОБА_10 . ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день своєї смерті постійно проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 . За життя заповіту у Йосиповицькій сільській раді Стрийського району Львівської області не складав.

Згідно з довідкою № 820 від 22 червня 2021 року, виданою старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, ОСОБА_10 до кола спадкоємців за законом, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , входять: дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст 1261 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_7 за життя не склав заповіту, спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_3 та малолітня дочка ОСОБА_4 , які спадкоємцями першої черги

Згідно з витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 41924407 від 27 жовтня 2015 року Стрийською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 635/2015 після смерті ОСОБА_7

Листом Стрийської державної нотаріальної контори № 154/01-21 від 01 лютого 2016 року повідомлено ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені малолітньої доньки ОСОБА_4 , у відповідь на її заяву № 635 від 01 лютого 2016 року про видачу свідоцтва про право на спадщину, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує належність ОСОБА_7 будинку АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину не може бути видане.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3 покликається на те, що ОСОБА_7 набув право власності на 1/4 частку будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на праві спільної сумісної власності володіла вищезазначеним будинком як таким, що набутий за час перебування у шлюбі.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим Дашавською селищною радою Стрийського району Львівської області 08 жовтня 1970 року, підтверджується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7 .

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , виданим повторно 10 червня 1969 року підтверджується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_11 .

Згідно з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 0 від 19 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Йосиповицької сільської ради Стрийського району Львівської області 12 листопада 1949 року складено актовий запис № 7 про реєстрацію шлюбу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .

Рішенням виконавчого комітету Стрийської районної ради депутатів трудящих від 05 квітня 1973 року № 111 «Про відведення земельної ділянки під житлове будівництво гр. ОСОБА_6 в селі Йосиповичі» затверджено відведення земельної ділянки та надано право на проведення житлового будівництва гр. ОСОБА_6 в селі Йосиповичі в розмірі 0,08 га за рахунок земель фактичного користування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , виданим Йосиповицькою сільською радою народних депутатів Стрийського району Львівської області 15 лютого 1993 року.

Згідно з довідкою № 819 від 22 червня 2021 року, виданою старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сином ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та за життя у Йосиповицькій сільській раді Стрийського району Львівської області заповіту не складала.

Згідно з довідкою № 821 від 22 червня 2021 року, виданою старостою сіл Дашава, Олексичі, Гайдучина, Щасливе, Йосиповичі, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 до дня смерті перебували у шлюбі та були співвласниками майна набутого в шлюбі, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , який побудований у 1975 році.

Свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 24 березня 1995 року, виданим виконавчим комітетом Стрийської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської районної ради народних депутатів від 23 березня 1995 року № 36, підтверджується, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві особистої власності ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 , повторно виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Стрийського районного управління юстиції Львівської області 11 березня 1999 року, підтверджується, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із заповітом, посвідченим секретарем виконкому Йосиповицької сільської ради Шановською В.М. 01 жовтня 1998 року, ОСОБА_6 заповів все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті та на що він за законом матиме право, своєму синові ОСОБА_11 .

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Пунктом 1 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року передбачено, що Цивільний кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, чинної станом на 01 жовтня 1998 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

08 грудня 1998 року ОСОБА_11 звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, ОСОБА_11 у визначений законом строк подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а відтак, вчинив дії, що свідчать про її прийняття.

До складу спадщини, яку прийняв ОСОБА_11 входить все майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_6 , зокрема, будинок АДРЕСА_1 .

Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_8 , виданим Йосипівською сільською радою Стрийського районну Львівської області 17 січня 2000 року, підтверджується, що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З матеріалів спадкової справи № 486/2000, заведеної Стрийською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_11 , вбачається, що 17 серпня 2000 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про право на спадщину.

В матеріалах спадкової справи № 486/2000 наявні заяви доньок ОСОБА_11 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_11 , про відмову повністю від частки, яка б належала їм у спадковому майні на користь їхньої матері, ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка, ОСОБА_11 , до складу якої ввійшов будинок АДРЕСА_1 .

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Стрийської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа: Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Львівської області про визнання права власності на 1/2 частини нерухомого майна колгоспного двору в порядку спадкування за законом, визнання незаконним свідоцтва про право особистої власності на будинок та його скасування.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , відмовлено.

В постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 456/4192/19 Верховний Суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 не працював у колгоспі та не був його членом, а його дружина ОСОБА_5 була членом колгоспу та працювала у ньому з 01 січня 1950 року по 31 грудня 1989 року, тому були наявні підстави для віднесення будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір». Разом із тим, з 1990 року ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_5 не відносились до працюючих членів колгоспу, а тому з 1990 року спірне господарство втратило статус колгоспного двору, а відтак, відсутні підстави вважати, що свідоцтво на право власності, яке видано на ім`я ОСОБА_6 , є незаконним, як і відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 прийняв спадщину за законом після смерті його матері, оскільки на той час будинковолодіння не відносилось до суспільної групи «колгоспний двір».

Тобто, Верховним Судом встановлено відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 прийняв спадщину за законом після смерті його матері.

Оскільки відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №456/4192/19 дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 , прийняв спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відсутні підстави вважати, що ОСОБА_7 успадкував 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері, ОСОБА_5 .

Матеріалами справи безспірно підтверджується, що ОСОБА_6 24 березня 1995 року видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок АДРЕСА_1 , яке видано на підставі рішення виконавчого комітету Стрийської районної ради народних депутатів від 23 березня 1995 року № 36, свідоцтво є чинним.

А відтак, оскільки ОСОБА_7 , не успадкував 1/4 частину спірного житлового будинку після смерті матері, ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ця частка житлового будинку не входить до спадкової маси після її смерті, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визначення, що розмір частки ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , становив 1/2 частки та визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності по 1/8 частки кожній на житловий будинок загальною площею 136,9 кв.м, житловою площею 75,0 кв.м з господарськими будівлями - сараєм «Б», сараєм «В», убиральнею «Г», літньою кухнею «Д», гаражем «Ж», сараєм «З», колодязем «К», огорожами № 1, № 2, № 4, воротами № 3, що розташований по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконавчим комітетом Стрийської районної ради народних депутатів Львівської області 24 березня 1995 року, зареєстроване в Стрийському МБТІ 03 травня 1995 року за №42, є неналежним та недопустимим доказом, спростовуються матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, оскільки законність вищезазначеного свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок була предметом судового перегляду, за результатами якого постановою Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні позовних вимог про визнання цього свідоцтва незаконним та його скасування відмовлено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.06.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк