Справа №: 671/1543/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Ніколової С.В.

при секретарі судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на належну відповідачу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 із виплатою відповідачу компенсації вартості його частки у розмірі 92036 грн. 75 коп. та визнання за нею, позивачкою, право власності на 1/4 частку даної квартири. В обгрунтування позову вказувала, що їй належить 3/4 частини зазначеної квартири, а відповідачу належить 1/4 частка квартири. Між нею та відповідачем склалися неприязні відносини через вчинення ним відносно неї фізичного насильства, тому спільне користування квартирою є неможливим. В даній квартирі необхідно провести ремонт, проте відповідач як співвласник не бажає вирішити питання щодо спільного використання квартири, не сплачує комунальних послуг, не несе витрат на утримання квартири, чим порушує її права розпорядження та користування майном. Належна відповідачу частка квартири менша, ніж її частка та, відповідно, є незначною, квартира є неподільною, розподіл і виділ їхніх часток є технічно неможливим. Зазначає, що припинення права відповідача на 1/4 частку у спірній квартирі не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він фактично не проживає у цій квартирі та має у власності інше житло - житловий будинок загальною площею 56,6 кв. м. по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов в повному обсязі. У відповіді на відзив вказує, що позивачкою набуто право власності на 1/2 частку спірної квартири на підставі договору дарування від 06.02.2020 року, посвідченного приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., зареєстроване в реєстрі за № 388, що є належним та допустимим доказом. Просить врахувати, що сторони родинних зв`язків не підтримують та не спілкуються, між ними існують неприязні відносини, за фактом нанесення відповідачем позивачці тілесних ушкодженнь внесено відомості ЄРДР за ст. 125 КК України. Зазначає, що відповідачем порушується її право на розпорядження власністю, оскільки він не утримує належне йому майно. Позивачка одноособово несе витрати по утриманню квартири.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог ЦПК України (а.с. 221, 224), не надав суду доказів щодо наявності поважних причин неявки в судове засідання.

Відповідач в судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з неявкою його представника.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки не надано доказів про наявність поважних причин неявки представника в судове засідання. При цьому, суд враховує, що відповідач реалізував своє право на викладення позиції стосовно позову у письмовому відзиві на позов і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішенняу справі, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. У письмовому відзиві на позов вказує, що позивачка набула право власності на 1/2 частку квартири на підставі недостовірних та неналежних доказів. Вважає, що позивачка намагається заволодіти частиною його майна та здійснює незаконні дії.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві власності належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується: - свідоцтвом на право власності на нерухоме майно на 1/4 частку квартири від 25.03.2003 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 273156718 від 03.09.2021 року; - договором дарування 1/2 частки квартири від 06 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 388, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 199306026 від 06.02.2020 року (а.с. 18-21, 65).

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної спільної сумісної власності належить 1/4 частка зазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом на право власності від 25.03.2003 року, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 272924019 від 02.09.2021 року, з якого вбачається, що право власності відповідча зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.04.2003 року за № 443097 (а.с. 15-19).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 272924019, яка сформована станом на 02.09.2021 року, відповідач ОСОБА_2 є власником об`єктів нерухомого майна, а саме: - житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 ; - 1/4 частки двокімнатної квартири по АДРЕСА_3 ; - земельної ділянки кадастровий номер :03:033:0366 площею 2,7828 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області; - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0120 площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області, - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0119 площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області; - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0118 площею 0,2372 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0117 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с. 15-17).

Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 02 вересня 2021 року, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ПОГ Довіра ГО ВОСОІУ, станом на 02.09.2021 року оціночна (ринкова) вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 27,1 кв. м. становить 368147 грн. (а.с. 24-55), вартість 1/4 частки у ринковій вартості зазначеної квартири становить 92036 грн. 75 коп.

Відповідачем не заперечувалася та не оспорювалася така вартість квартири, а також не було заявлено клопотань про призначення судом експертизи для визначення вартості квартири.

З даних технічного паспорту вбачається, що розташована по АДРЕСА_3 має загальну площу 49,2 кв.м., житлову 27,1 кв.м та складається із двох кімнат площею 14,7 кв.м. та 12,4 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридору площею 7,5 кв.м., вбудованої шафи площею 0,4 кв.м. (а.с. 9-10).

Згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 21 вересня 2021 року №22/21, проведеного судовим експертом Марченковим Г.Г. у відповідності з вимогами нормативно-правових актів у галузі будівництва зокрема, ДБН В.2.2.-15-2019 Житлові будинки. Основні положення, ДБН В.3.2-2-2019 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, ДБН В.2.5.-20-2001 Газопостачання, методичних рекомендацій Звіт про науководослідну роботу по темі: Розробка методичних рекомендацій по організації і проведення судових будівельно - технічних експертиз по цивільних справах, методичних рекомендацій Методичний посібник з визначення можливості розподілу об`єктів нерухомості, розроблений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, поділити в натурі приміщення квартири АДРЕСА_4 між співвласниками в частинах - 3/4 частка належить співвласнику ОСОБА_3 та 1/4 частка належить співвласнику ОСОБА_2 - технічно неможливо (а.с. 70-79, 75).

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами встановлених у даному висновку будівельно-технічного експертного дослідження обставин щодо неможливості поділу в натурі спірної квартири.

Під час розгляду справи позивачкою 20.01.2023 року внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області сума грошових коштів у розмірі 92036 грн., що відповідає вартості 1/4 частки квартири, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 (а.с. 176).

Відповідно до акту №10 від 07.09.2021 року обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, що складений працівниками відділу соціального захисту населення Волочиської міської ради, КУ Центр надання соціальних послуг Волочиської міської ради встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають 4 осіб: позивачка, її чоловік ОСОБА_4 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 12).

Відповідно до довідки, виданої Волочиським комунальним підприємством теплових мереж Тепловик від 08.09.2021 року №140, квартира АДРЕСА_1 з 2019 року відключена від теплових мереж, заборгованість за теплову енергію відсутня (а.с 13-14).

Відповідно до розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , за період з січня 2019 року по серпень 2021 року сплачено за спожиту електроенергію 2380 грн. 50 коп. (а.с. 56-60).

Судом встановлено, що між сторонами існують особисті неприязні відносини. Ці обставини не визнаються сторонами, в тому числі підтвержуються витягом з ЄРДР щодо внесення 03.07.2021 року відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000106 за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 (а.с 66).

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Права власника квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України і передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, розпоряджатись ним на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності передбачено, що квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Судом встановлено, що виділення відповідачу в натурі належної йому 1/4 частини спірної квартири є неможливим, спірна квартира є неподільною.

Також вставнолено, що між сторонами відсутнє погодження щодо спільного володіння та користування спірною квартирою, оскільки вони перебувають в неприязних відносинах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналогічна позиція визначена у постанові Верховного суду України у справі за №6-37цс13, а саме, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Із роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Вимоги про встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлені.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, квартира, яка є спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.

На підставі аналізу доказів у справі суд дійшов до висновку, що частка відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі є незначною, сторони не можуть проживати в одній квартирі, тому право відповідача на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію вартості частки, що внесена позивачкою на депозитний рахунок, та визнати за позивачкою право власності на належну відповідачу частку у спільній власності у спірній квартирі, оскільки є доведеним, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, можливість реального поділу квартири між сторонами та виділ належної відповідачу частки у виді повноцінного самостійного житла відсутня.

На думку суду, таке припинення права власності не завдасть шкоди відповідачу, оскільки він забезпечений іншим житлом.

Отже, з урахуванням встановленого, суд прийшов до висновку, що спільне володіння та користування квартирою неможливе, між сторонами існують неприязні відносини, родинних зв`язків вони не підтримують, згоди щодо спільного користування квартирою між сторонами не досягнуто, що унеможливлює їх одночасне користування житлом.

Відповідач у спірній квартирі не проживає, має інше житло, а саме житловий будинок по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодних доказів, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на 1/4 частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім`ї, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем суду не надано.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, дослідивши матеріали цивільної справи, враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Так як позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути 920 грн. судового збору, сплаченого позивачкою при поданні позову до суду.

На підтвердження вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь 2745 грн. 76 коп. витрат на проведення експертного дослідження, 800 грн. 00 коп. витрат на визначення ринкової вартості майна, позивачка надала суду письмові докази: копії договору на проведення експертного дослідження від 20.09.2021 року, акту № 22/21 здачі приймання висновку експертного дослідження № 22/21 від 21.09.2021 року, банківської квитанції № .09.2021 року про сплату коштів в сумі 2745 грн. 76 коп. (67-69); рахунку-накладної № 018 від 02.09.2021 року про вартість послуги визначення ринкової вартості двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 55), тому такі витрати підлягають стягненню з відповідача..

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 25000 грн. 00 коп., суд враховує наступне.

Відповідно до договору від 09.09.2021 року, що укладений між адвокатом Мовчаном А.О. та позивачкою, адвокат зобов`язався надати правничу допомогу у цивільній справі, де позивачем є ОСОБА_3 (а.с. 80).

Відповідно до акту №1 від 22.05.2023 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 09.09.2021 року адвокатом Мовчаном А.О. надавалась правнича допомога позивачці у справі № 671/1543/21. Сума вартості наданих послуг становить 15000 грн. 00 коп. та є фіксованою, включає оцінку та правовий аналіз ситуації, збір та формування необхідних документів, написання, оформлення та передача клієнту позовної заяви для подальшого підписання та подання до суду, участь в судових засіданнях у справі з врахуванням часу, який адвокат витрачав на дорогу для участі в судовому засіданні (а.с. 211- зворот).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги від 24.06.2022 року, укладеного між АО ЛЕКСГАРД та позивачкою, адвокатське об`єднання надає клієнту правничу допомогу і представляє клієнта в судах цивільної юрисдикції в справі №671/1543/21. Відповідно до п. 3.1. договору про надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) в розрахунку 1000 грн за 1 годину. Загальний об`єм часу на надання правничої допомоги сторони попередньо встановлюють 10 год. Підставою для оплати послуг адвокатського об`єднання є акт приймання-передачі послуг, який повинен бути оплачений у визначений сторонами строк (а.с. 212). Згідно з ордером на надання правничої (правової) допомоги серії ВО №1035128 від 24.06.2022 року, що виданий АО ЛЕКСГАРД у даній справі правову допомогу позивачці надавала адвокат Онищук М.Б. (а.с. 137).

Відповідно до акту №1 від 26.05.2023 року прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правничої допомоги від 24.06.2022 року встановлено, що сума вартості наданих послуг становить 10000 грн. 00 коп. і є фіксованою та включає ознайомлення з матеріалами справи, оцінку та правовий аналіз ситуації, участь в судових засіданнях у справі з врахуванням часу, який адвокат витрачав на дорогу для участі в судовому засіданні та подання процесуальних документів (а.с. 215).

Статею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо розміру витрат) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідач не довів обставин щодо неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи умови договору про надання правової допомоги, кількість складених адвокатами процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 25000 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю справи, наданих адвокатами обсягом послуг, відповідають критеріям реальності та розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82, 137, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Припинити право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що згідно свідоцтва про право власності від 25 березня 2003 року, серія НОМЕР_2 , належить ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Виплатити ОСОБА_2 компенсацію вартості за 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 92036 грн., які внесено ОСОБА_3 на депозитний рахунок згідно квитанції №0.0..1 від 20 січня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 920 грн. 40 коп. судового збору, 2745 грн. 76 коп. витрат, понесених на проведення експертного дослідження, 800 грн. витрат, понесених на визначення ринкової вартості майна, 25000 грн. витрат щодо надання професійної правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін: ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 30 червня 2023 року.

Суддя: