ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Суми

Справа №592/5962/22

Номер провадження 22-ц/816/128/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року в складі судді Алфьорова А.М., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в:

28 серпня 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося за допомогою засобів поштового зв`язку з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця.

Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 12 липня 2017 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Його спадкоємцем є ОСОБА_1 , якій 12 травня 2021 року була направлена претензія кредитора до Сумської державної нотаріальної контори, а 21 вересня 2021 року банк звернувся з вимогою-претензією до відповідача. На думку позивача, оскільки відповідач не відмовився від спадщини у встановлені цивільним законодавством строки, таким чином він прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 12 липня 2017 року року становить 11 178 грн 32 коп., яка складається з: 8988 грн 20 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2190 грн 12 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 11 178 грн 32 коп. за кредитним договором № б/н від 12 липня 2017 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що відповідач успадкувала будь-яке майно позичальника і вартість такого майна, як того вимагає ст. 1282 ЦК України, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, банк подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі; стягнути з відповідача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що обставина проте, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена одна і та сама адреса. Жодних доказів того, що відповідач не мешкала разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять. У строк з 09 січня 2020 року по 09 липня 2020 року вона заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.

Наголошує на тому, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 та спадкоємцем першої черги.

Звертає увагу суду на те, що Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинні спадкоємці.

На думку скаржника, суд першої інстанції вийшов за межі вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача, при тому, що відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень не подавав, не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, що існують інші спадкоємці, а також не надав доказів, що будинок в якому мешкав спадкодавець йому не належить. Отже, саме на відповідачеві лежить обов`язок щодо відшкодування боргу спакодавця в повному обсязі.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Учасники до суду не прибули, про дату, час і місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2017 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Розмір процентної ставки вказана заява не містить (а.с. 27).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які ОСОБА_2 не підписані (а.с. 27-77).

Відповідно до довідки банку ОСОБА_2 згідно кредитного договору було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 24 травня 2017 року, термін дії 05/21); НОМЕР_2 (дата відкриття 03 січня 2019 року, термін дії 08/22) (а.с. 78).

Також на підтвердження своїх позовних вимог банком було надано виписку з банківського рахунку та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, згідно якої 9 разів відбувалася зміна кредитного ліміту і її розмір було збільшено з 5000грнр до 8853 грн. (а.с. 20-24; 25).

Наданим розрахунком заборгованості за укладеним з ОСОБА_2 кредитним договором станом на 31.08.2019 року підтверджується, що позичальник починаючи з липня 2017 року періодично вносив суми в погашення заборгованості і останній раз такий платіж відбувся 25.08.2019. Графік погашення кредиту сторонами не узгоджувалися.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 82).

Згідно з цього розрахунку заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором становить 11 178 грн 32 коп., яка складається з: 8988 грн 20 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2190 грн 12 коп. заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 13-19).

Колегія суддів звертає увагу банку на те, що до суми кредитної заборгованості додано суму заборгованості по нарахованим відсотках у розмірі 2190,12 грн за користування кредитом, при тому, що в матеріалах справи відсутні докази, що з померлим позичальником були узгоджені в письмовій формі кредитна процента ставка за користування кредитом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 10148 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З представленого банком розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що банк здійснював погашення процентів за рахунок тіла на суму 5849,59грн., а тому оскільки процентна ставка кредитування, вказана у розрахунку заборгованості не була узгоджена сторонами кредитним договором, розмір заборгованості по тілу кредиту підлягає зменшенню до 3138,61грн.( 8988,20грн 5849,59грн.).

12 травня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслав претензію кредитора № SAMDNWFC2 від 23 квітня 2021 року на суму боргу 11178,32грн до Сумської міської державної нотаріальної контори (а.с. 83-84).

Згідно реєстраційного штампу від 24 травня 2021 року банк отримав відповідь нотаріальної контори, датовану 14 травня 2021 року про прийняття 14 травня 2021 року та долучення до спадкової справи за р. № 862/2020 претензії кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також додатково повідомлено, що 22 жовтня 2020 року за р. №№ 4-522, 4-524 після померлого ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Охріменко О.І. Про наявність кредиторської заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» та необхідність її погашення спадкоємця повідомлено листом від 14 травня 2021 року за вих. № 3637/02-14 (а.с. 85).

21 вересня 2021 року позивачем направлено на адресу ОСОБА_1 лист-претензію від 15 вересня 2021 року за вих. № SAMDNWFC2 (а.с. 86-88), який залишився без задоволення.

Однак, банк на навів у позові обставин за яких йому стало відомо у квітні 2021 року про смерть позичальника ОСОБА_3 , як і відповідач на спростувала в суді, що вона не повідомлена нотаріусом про пред`явлення банком, як кредитором претензії щодо погашення кредитної заборгованості, яка утворилася через невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

Відповідно до наданої банком ксерокопій паспортів громадянина України виданого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вони були зареєстровані на час укладення кредитного договору за однією адресою: АДРЕСА_1 , і за відомостями про особу з інформаційної системи ДМС відповідач ОСОБА_4 з 12.06.1990 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 97)

За інформацію з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно станом на 20.02.2023 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.1990р., інша частка цього будинку належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2015.

Ця інформація спростовує ствердження банку, що будинок належав померлому ОСОБА_2 , про що останній зазначив у анкеті-заяві.

Колегія суддів зауважує, що у анкеті-заяві, яка була підписана померлим позичальником, у графі тип володіння нерухомістю зазначено одноособовій власності без зазначення його власника.

Отже, житловий будинок, де проживали відповідач разом із позичальником, не увійшов до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 .

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5,6 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, під час проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, банк не скористався процесуальним правом, у разі існування труднощів, про витребування у нотаріуса даних про спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , з метою з`ясування особи спадкоємця, який прийняв спадщину, бо у відповіді нотаріуса до банку така інформація відсутня, а заявив вимоги до ОСОБА_1 , як до матері, а тому належить до першої черги спадкоємців, тільки на підставі свого ствердження про їх спільну реєстрацію за місцем проживання на час смерті позичальника та припускаючи, що будинок належав померлому.

Згідно протоколів судових засідань, представник банку та відповідач не приймали участі в судових засіданнях суду першої інстанції.

Не з`явилися сторони і до суду апеляційної інстанції, а тому питання, чи є ОСОБА_1 матір`ю померлого і тим спадкоємцем, який прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_2 , не було з`ясовано, а матеріалами справи ці факти не підтверджено і ґрунтуються тільки на припущеннях банку.

Через неусунення банком сумнівів у суду щодо достовірності його стверджень відносно особи спадкоємця, заявлені вимоги до ОСОБА_1 не можуть бути задоволенні, оскільки відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Банк, як позивач та більш спроможна сторона у справі, не сприяв з`ясуванню цього факту.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо підстав відмови у задоволенні позову, а саме, що банком не доведено в суді про наявність у померлого позичальника рухомого або нерухомого майна, оскільки такий факт згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 у справі 765/6174/16-ц, з урахуванням принципу змагальності цивільного процесу про обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємоць.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1282 цього Кодексу передбачила обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, а саме, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду за захистом закріплено у частині 1 ст. 4 цього Кодексу, а саме, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Процесуальні принципи цивільного судочинства передбачають змагальність сторін ( ст.12 ЦПК) та диспозитивність (ст.13 ЦПК). Так, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням матеріальних норм викладених у наведених ст. 1281-1282 ЦК України, законом визначено обов`язок спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб, та право кредитора, коли він не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, а спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом першої інстанції на час звернення до суду 06.09.2022, банк був обізнаний про припинення внесення платежів в рахунок погашення заборгованості позивальником ще з вересня 2019 року; до нотаріуса 12.05.2021 банком була направлена претензія датована 23.04.2021, де він повідомляє, що на теперішній час йому стало відомо про смерть 09.01.2020 позичальника ОСОБА_2 , а отримавши 24.05.2021 відповідь від нотаріуса про те, що 22.10.2020 були видані свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям і що спадкоємця нотаріус повідомив про наявність кредитної заборгованості, після чого 21.09.2021 направив ОСОБА_1 рекомендованим листом претензію про погашення заборгованості у розмірі 11 178,32 грн.

Ці обставини доводять про пред`явлення банком, як кредитором, претензії до спадкоємця, що відбулось у встановлений законом строк і його вимога, була доведена нотаріусом до спадкоємця, але була залишена без задоволення на час звернення до суду, тому у банку виникло право захистити право на отримання кредитної заборгованості по тілу кредиту 3138,61 у спосіб подання позову до суду про звернення стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що позов не підлягає задоволенню з викладених мотивів.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, через порушення норм процесуального права і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову підлягає зміні з мотивів викладених в цій постанові.

На підставі ч.ч.9,13 ЦПК України колегія суддів покладає фактично понесені судові витрати на банк.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2022 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову, викладених у постанові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина