РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі головуючого - судді Лєдньова Д.М.

секретар - Заріцький О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 1997 по 2007 роки.

21.11.1999 року позивачем набуто у власність частини квартири АДРЕСА_1 за наслідком укладення з її батьками - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та сестрою ОСОБА_5 , договору обміну. За умовами такого договору позивачем, у свою чергу, передано у власність осіб не закінчений будівництвом будинок АДРЕСА_2 з відсотком готовності - 65 %.

Позивач звертає увагу, що відповідний об`єкт нерухомого майна належав їй на праві особистою власності, що, на думку сторони, покликає висновок про збереження права особистої приватної власності на майно, набуте в порядку обміну під час шлюбу.

Посилаючись на відповідні обставини, позивач просить визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 26.10.2023 року по справі відкрите спрощене позовне провадження.

Судом встановлено наступні обставини.

Сторони по справі перебували у шлюбі в період з 21.11.1999 року по 04.08.2007 року.

Під час шлюбу між позивачем ОСОБА_1 з одного боку та громадянами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з іншого, укладено договір обміну від 21.11.1999 року, за умовами якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_1 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно договору ОСОБА_1 передала у власність відповідних осіб не закінчений будівництвом будинок АДРЕСА_2 .

Решта ідеальної частини квартири АДРЕСА_1 (на час розгляду справи АДРЕСА_1 ), в розмірі частки від загальної перебуває у власності позивача на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.03.1994 року.

Відповідна частка не оспорюється.

Позивачем заявлено вимогу про визнання права особистої приватної власності на майно, яке в порядку цивільних відносин набуття-відчуження фактично «трансформоване» з іншого, що перебувало у особистій власності до періоду укладення шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку поданим стороною позивача доказам: рішенню Сінгурівської сільської ради народних депутатів Житомирського району Житомирської області від 29.06.1991 року про виділення ОСОБА_6 земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, будівельного паспорту від 1992 року, акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, суд приходить до висновку про підтвердження обставини перебування в особистій приватній власності позивача ОСОБА_1 незакінченого будівництвом будинку.

Так, відповідно до ст.13 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення права власності на об`єкт) об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 24 КпШС (чинного, на час відчуження належного позивачу майна та набуття в порядку обміну іншого) майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них…

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

За змістом ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, керуючись відповідними нормативними актами в їх взаємному застосуванні, на підставі ст. 392 ЦК України, згідно якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача про визнання права особистої приватної власності на спірне майно.

На підсатві ст.141 ЦПК України суд сятгує з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 141, 258-279 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання права особистої приватної власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8460,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.М.Лєдньов