Постанова

Іменем України

26 грудня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10503/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 05 квітня 2023 року

в складі судді Кордюкової Ж. І.

у цивільній справі №752/1602/23 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

У С Т А Н О В И В:

В січні 2023 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, однак не сплачує за такі послуги, просив стягнути з останньої заборгованість за спожиті у період з 01.10.2020 по 30.11.2022 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 28 945 грн 29 коп.

Також, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки 3% річних в розмірі 574,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 526,73 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" заборгованість за спожиті у період з 01.10.2020 по 30.11.2022 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 28 945 грн 29 коп., та судовий збір в сумі 2 281,94 грн.

В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", якою передбачено заборону нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню) та при цьому у цьому Законі відсутня заборона нараховувати і стягувати компенсаційні втрати, як то 3% річних та інфляційні нарахуванні у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

Зауважив, що положення ст. 549 ЦК України, які передбачають нарахування штрафу та пені і положення ст. 625 ЦК України, за якими нараховуються 3% річних та інфляційні втрати є різними за своєю правовою природою.

За наведених обставин просив скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05.04.2023 в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, ухваливши нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення суду від 05.04.2023 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 102).

Відповідачка також належним чином повідомлена про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення суду від 05.04.2023 та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 105).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 08.12.1995 і по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а отже є споживачем послуг за цією адресою.

Згідно довідки ПрАТ "АК "Київводоканал" №8700/8/8/02-22 від 28.12.2022 та розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання і водовідведення за період з жовтня 2020 по листопад 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед Товариством за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення становить 28 906 грн 10 коп. та 39 грн 19 коп. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом становить 28 945,19 грн (а. с. 14-15).

Рішення суду в частині стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг сторонами не оскаржено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з того, що у період, за який виникла заборгованість, на всій території України було встановлено карантин, а на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов'язаних із поширенням коронавірусної хвороби та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на таке.

Загальновідомим є той факт, що з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законоадчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов'язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.

В постанові Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №922/175/18 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційнівтрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними засвоєю правовою природною.

У даній справі, що переглядається, позивачем до ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відтак, доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для нарахування цих складових (3% річних та інфляційних втрат) ґрунтуються на вимогах закону та приймаються до уваги судової колегії.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону України "Про внесення змін до деяких законоадчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020) та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦПК України.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення в цій частині.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок не виконання ОСОБА_1 свого обов'язку з оплати житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість за спожиті у період з 01.10.2020 по 30.11.2022 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 28 945 грн 29 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, 3% річних становить 574,91 грн, а інфляційні втрати - 4 526,73 грн.

При цьому, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що 3% річних та інфляційні втрати не нараховувалися останнім з 24.02.2022, тобто в період дії воєнного стану. Розмір нарахованої позивачем заборгованості не спростовано.

Таким чином, з наведеного слідує, що у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі 574,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 526,73 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 684 грн, а за подання апеляційної скарги - 4 026 грн, що разом становить 6 710 грн (а. с. 8, 85).

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що з урахуванням мотивів даної постанови позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 710 грн. Відтак рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 3% річних в розмірі 574 (п'ятсот сімдесят чотири) грн 91 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4 526 (чотири тисячі п'ятсот двадцять шість) грн 73 коп.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» судовий збір в сумі 6 710 (шість тисяч сімсот десять) грн 00 коп.

Реквізити сторін:

Стягувач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»; місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; .

Боржник - ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська