ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1428/23Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/1024/23 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року, ухвалене суддею Снігурським В.В. у цивільній справі №599/1428/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у справі №599/784/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 136 393,82 грн. матеріальної шкоди, 3000,00 грн понесених витрат на проведення експертизи та 10234,85 грн судових витрат за розгляд справи. Вказана постанова набрала законної сили з моменту прийняття.

26 квітня 2023 року на рахунок ОСОБА_2 поступили кошти від приватного виконавця в рахунок виконання вищевказаного судового рішення.

Таким чином, в період з 24 листопада 2021 року по 26 квітня 2023 року постанова Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 не виконувалась, у зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 6 382,79 грн та інфляційних збитків в розмірі 47 106,22 грн.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 три проценти річних в сумі 6 382,79 грн, інфляційні витрати у розмірі 47 106,22 грн, та судові витрати судовий збір у сумі 1073,60 грн і 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним, оскільки відповідачем приймались міри для того, щоб повернути стягувачу грошові кошти та було вжито всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання. В свою чергу ОСОБА_2 умисно сприяв збільшенню розміру збитків, так як не надав банківських реквізитів для перерахування коштів. Крім цього, виконавче провадження було відкрито лише 04.08.2022 року, тобто із значним проміжком часу з дня прийняття постанови Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 зазначає, що у Договорі про надання правничої допомоги від 04.02.2021 року не зазначено конкретної справи, предмета позову, строку дії договору, такі відомості відсутні і в ордері адвоката Братівника І.В. В акті виконаних робіт від 13 червня 2023 року вказано, що Клієнтом оплачено 10000,00 грн за надання правової допомоги згідно Договору про надання правничої допомоги від 04.02.2021 року, однак станом на 13 червня 2023 року дана справа не перебувала на розгляді у суді.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Братівник І.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що ОСОБА_1 був присутній в судовому засіданні при оголошенні постанови Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, тому він був обізнаний про свій обов`язок виконати судове рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Обставини справи.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року у цивільній справі №599/784/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП, яка набрала законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 136 393, 82 грн матеріальної шкоди, 3 000 грн витрат за проведену експертизу та 10 234, 85 грн судових витрат.

Як вбачається із змісту постанови, ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції 24 листопада 2021 року.

На виконання вказаного судового рішення позивачу було видано виконавчий лист, який стягувачем 28 січня 2022 року направлено приватному виконавцю Мелих А. І. для примусового виконання.

4 серпня 2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №69555883.

Рішення суду було виконано 26 квітня 2023 року, шляхом перерахування ОСОБА_2 приватним виконавцем повної суми заборгованості.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року (справа № 703/2718/16-ц).

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Встановивши, що ОСОБА_1 мав невиконане грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 , яке визначено постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період невиконання грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 умисно сприяв збільшенню розміру збитків, так як не надав банківських реквізитів для перерахування коштів, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до частини першої статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Відповідач не надав доказів вчинення ним дій, спрямованих на виконання грошового зобов`язання за судовим рішенням шляхом внесення їх кредитору на депозитний рахунок нотаріуса чи нотаріальної контори.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем приймались міри для того, щоб повернути стягувачу грошові кошти та було вжито всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання, не підтвердженні жодними доказами, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження було відкрито лише 04.08.2022 року, тобто із значним проміжком часу з дня прийняття постави Тернопільського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, оскільки грошове зобов`язання виникло саме з судового рішення, а не з моменту відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Відповідач мав можливість виконати зобов`язання у добровільному порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно стягнутої з відповідача на користь позивача компенсації витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити, що суд першої інстанції врахував відсутність у договорі про надання правової допомоги від 4 лютого 2021 року умов та пунктів щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг та дійшов правильного висновку про часткове стягнення таких витрат у розмірі 3000,00 грн.

Позовна заява підписана представником ОСОБА_2 - адвокатом Братівником І.В., останній брав участь у судових засіданнях, що підтверджується наявними у справі протоколами судових засідань, а тому відсутність певних відомостей у договорі про надання правової допомоги від 4 лютого 2021 року та ордері не дає підстав вважати, що правова допомога не надавалась.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.