ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 645/1312/23

провадження № 22-ц/818/2003/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Держава Україна в особі Харківської обласної прокуратури, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційні скарги Харківської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року ухвалене у складі судді Алтухової О.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 , звернувся з позовом до суду, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури, суду у розмірі 1 206 000,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертного судово-психологічного дослідження у розмірі 10 296,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в провадженні СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області знаходилось виділене кримінальне провадження за № 0006409, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 19 серпня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст.-358 КК України. У зв`язку із неналежним здійсненням своїх службових обов`язків під час розслідування кримінального провадження №0006409 від 19.08.16р. за ч.І, ч.4 ст.358 КК України, а також безпідставним виділенням кримінального провадження в окремі матеріали, слідчий та прокурор у жодному випадку не забезпечив швидке, повне та неупереджене розслідування вказаного кримінального провадження, також у жодному випадку, не надав належної оцінки доказам на початковій стадії досудового розслідування, які прямо вказували на невинуватість ОСОБА_1 , саме, через очевидну відсутність складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 , а також неможливість скоїти злочин у спосіб пред`явлений у підозрі. 24 лютого 2017 року слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області Балутою М.С. було складено повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,4 ст. 358 КК України. Вказане повідомлення про підозру, було ініційовано на підставі рапорту слідчого М.С.Балута за виділеними матеріалами ЄРДР № 0006409 від 19.08.2016, погоджено та підписано прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 молодшим радником юстиції Заливацькою О.Г. Така підозра слідчого СВ Московського відділу поліції ГУ Національної поліції Харківській області ОСОБА_2 була складена в грубе та істотне порушення усіх норм КПК України, Конвенції прав людини, безпосередньо вручена ОСОБА_1 слідчим, шляхом зловживання владою та службовим становищам. Окрім цього, підозра від 24.02.2017 має всі прямі ознаки скоєного злочину ОСОБА_1 та правосуддя взагалі, безпосередньо злочин скоєний на посаді слідчого М.С. Балута СВ Московського відділу поліції ГУ Національної поліції Харківській області за участю процесуального прокурора Харківської місцевої прокуратури № 4, молодшого радника юстиції Заливацькою О.Г., тобто завідома притягнення невинної особи гр. ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та незаконним засудженням останнього. Факт скоєного злочину відносно ОСОБА_1 , слідчим М.С. Балута та процесуальним прокурорам Харківської місцевої прокуратури № 4, молодшим радником юстиції ОСОБА_3 , має повністю встановлений факт за розглядом справи № 643/5604/17 у суді за матеріалами ЄРДР № 0006409 від 19.08.2016. В рамках судового провадження справи № 643/5604/17 за запитами головуючого суді Майстренка О.М., була постановлена ухвала суду від 28.01.2021 КП-1/643/107/21 щодо витребування інформації з реєстру Департаменту реєстрації Харківської міської ради. На виконання ухвали суду були надіслані відповіді у вигляді 2-х Інформаційних довідок з реєстру Департаменту реєстрації Харківської міської ради. В цих відповідях-довідках повністю підтверджується факт, що поняті- свідки, які були залучені слідчим для проведення процесуальної дії - повідомлення про підозру від 24.02.2017, тобто поняті, які за фактом підписалися власноручно у повідомленні про підозру ОСОБА_1 , не перебувають на офіційному обліку зареєстрованих громадян. Таким чином, через сумнівне повідомлення ОСОБА_1 про підозру 24.02.2017, від самого початку притягнення до кримінальної відповідальності, будучи невинним, останньому довилося протягом 5 років 5 місяців та 10 днів (з 24.02.2017 по 03.08.2022), доказувати свою невинуватість. Окрім, того 13.04.2017 ОСОБА_1 прийшов до приміщення Московського районного суду м. Харкова, де в той же день повинна була розглядатися інша справа за його участі, коли у залу судових засідань, увірвалися слідча, прокурор та поліцейський, маючи при собі ухвалу суду від 07.04.2017 (справа №643/4749/17) про здійснення примусового приводу ОСОБА_1 у якості підозрюваного, тобто фактичне незаконне затримання та супровід до відділку поліції для допиту в якості підозрюваного. Від цих подій ОСОБА_1 відчув великий шок та втратив свідомість від незаконного затримання на підставі рішення суду та незаконного застосування фізичної сили. Крім цього, ОСОБА_1 безпосередньо фізично утримували, не пускали до туалету у суді у той час, коли йому стало дуже погано, внаслідок чого він втратив свідомість у суді, сторонні люди у суді та працівники суду викликали йому швидку допомогу та ОСОБА_1 із приміщення суду госпіталізували до лікарні. Також, оскільки ОСОБА_1 не був згодний з цією підозрою та обвинуваченням і вважав це вручення протиправним та незаконним, він відмовився від вручення обвинувального акту, що було зафіксовано на відео, яке знаходиться у матеріалах судової справи. 27 квітня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0006409 від 19 серпня 2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, надійшов до Московського районного суду м. Харкова, де було розпочато судовий розгляд. Вироком Московського районного суду м. Харкова (головуючий судця Майстренко О.М.) від 13 грудня 2021 року (справа № 643/5604/17) ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 358 ч. 1, ст. 358 ч. 4 КК України та з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України засуджено до 2 (двох) років обмеження волі, на підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнено від призначеного покарання, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В подальшому, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 щодо ОСОБА_1 було скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Тобто, протягом 5 років 5 місяців та 10 днів (з 24.02.2017 року по 03.08.2022 року) тривало незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, багаточисленні слідчі дії, судові засідання, незаконне засудження, що спричинило ОСОБА_1 глибокі та тривалі моральні страждання, підірвало його репутацію, вплинуло на стан здоров`я, був порушений звичайний життєвий уклад ОСОБА_1 , звичні життєві зв`язки та відношення з оточуючими людьми.

На підставі звернення ОСОБА_1 Полтавським науково-дослідним експертно- криміналістичним центром, було проведено експертне судово-судово-психологічне дослідження № ЕД-19/117-23/2028-ПС від 22.02.2023, згідно висновку якого експертом було встановлено, що ОСОБА_1 важко переключається на іншу ситуацію в процесі діяльності, гостро реагує на несправедливість, схильний довго переживати сильні почуття - образу, гнів, страх, під впливом сильної негативної дії для мене характерною є тривала гальмівна реакція (опускаються руки), може перетворитися на замкнуту, боязку, тривожну, вразливу людину, схильну до важких внутрішніх переживань, у сильних стресових ситуаціях проявляє схильність до неврозу. Експертом було виявлено в ОСОБА_1 негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, безпідставне звинувачення, незаконне засудження). Досліджувана ситуація для його особи є психотравмувальною, внаслідок дії якої ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода).

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 02.08.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 442 200 грн 00 коп. компенсації моральної шкоди та 10 296 грн 20 коп витрат на проведення експертного дослідження. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесені на рахунок держави.

Рішення обґрунтовано тим, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду, які тривали з 24.02.2027 по 03.08.2022 позивачу завдано моральну шкоду. Довготривале перебування позивача під страхом кримінальної відповідальності за злочини, які він не вчиняв порушило його нормальні стосунки з оточуючими людьми, очорнило та принизило в очах всіх близьких людей, та викликало недовіру в родичів. Час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності негативно відобразився й на його здоров`ї, на взаємовідносинах з близькими та родичами. На протязі всього часу перебування під слідством та судом він був позбавлений звичайного людського спокою, душевної врівноваженості, перебував у постійному напруженні, в пригніченому і приниженому стані.

Не погодившись з рішенням суду Харківська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування до 437 733 грн, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у зв`язку з закриттям кримінального провадження ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 позивач набув право на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним переслідуванням. Апелянт зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається виходячи із сукупності незаконних дій, які призвели до заподіяння громадянину фізичних чи психологічних страждань тобто, в цілому за необґрунтоване кримінальне переслідування. Розмір відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі має доводитись у визначеному процесуальним законом порядку. Судом першої інстанції вірно визначено період перебування позивача піл слідством та судом у кримінальному провадженні № 0006409 від 19.08.2016, а саме з 24.02.2017 (день пред`явлення підозри) до 03.08.2022 (день закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), який становить 5 років 5 місяців 10 днів (65 місяців 10 днів). Однак, судом допущено помилку в розрахунку розміру відшкодування, оскільки 65 міс. Х 6 700 грн + (6 700 грн Х 10/30 днів) = 437 733 гривень. Таким чином, судом першої інстанції невірно розраховано розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, а саме необґрунтовано визначено її відшкодування у розмірі 442 200 гривень

Скаржник зауважив, що ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, що означає, що для відшкодування витрат, пов?язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до звернення до суду з позовом, а саме 02.02.2023, відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.

Не погодившись з рішенням суду Головне управління Національної поліції в Харківській також подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального права просило рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення кримінальної справи відбулось внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину та події злочину могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. Апелянт зазначив, що позивачем не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди. Вимоги позивача стосовно стягнення моральної шкоди суперечать ч.1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Скаржник зауважив, що позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позовній заяві, не надавши належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та, відповідно, розмір її компенсації. Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не зазначив якими належними, допустимими та достовірними доказами підтверджується заподіяння позивачу моральної шкоди. Апелянт наголосив, що в позовній заяви не зазначено, якими саме конкретними діями кожного з відповідачів йому завдано моральну шкоду, та не зазначено її розмір пропорційну вчиненим діям, а судом першої інстанції не було звернуто увагу на дану обставину. Наведене також свідчить про порушення судом першої інстанції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» щодо повноти та всебічності з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Відзиву на апеляційні скарги до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Харківській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 24.02.2017 слідчим СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури №4 повідомлено про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1,4 ст. 358 КК України.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання: за ч.1 ст.358 КК України - 1 рік обмеження волі, за ч.4 ст. 358 КК України - 2 роки обмеження волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2-х років обмеження волі, на підставі статей 49, 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року вирок Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2021 щодо ОСОБА_1 скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Згідно з висновками, викладеними в експертному дослідженні № ЕД-19/117-23/2028-ПС від 22.02.2023 року у ОСОБА_1 виявлені негативні зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок впливу певних обставин (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, безпідставне звинувачення, незаконне засудження). Досліджувана ситуація для його особи є психотравмувальною, внаслідок дії якої ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.2, 7 ст.1176 ЦК України).

Шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі «Закон»).

Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, в тому числі, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Матеріали справи свідчать, що позивач перебував під слідством та судом протягом 5 років 5 місяців, тобто 65 місяців і 10 днів.

Судом першої інстанції не вірно визначено період часу, який позивач перебував під слідством, що призвело до невірного обрахування розміру моральної шкоди спричиненому позивачу. А саме, при визначенні розміру відшкодування судом помилково взято 67 місяців, замість 65 місяців та 10 днів.

Судова колегія врахувала, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62).

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлена мінімальна заробітна плата з 1 січня у розмірі 6700 грн.

Беручи до уваги вище зазначене, судова колегія вважає, що позивач набув право на відшкодування завданої моральної шкоди, у зв`язку із винесенням ухвали про закриття провадження у справі, оскільки було встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення (злочину), тому обґрунтованим є розмір моральної шкоди у сумі 437 733 грн (65 міс х 6700+ (6700 х10/30 днів).

Відповідно до п.п. 1 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Оскільки експертне дослідження № ЕД-19/117-23/2028-ПС від 22.02.2023 року було проведене за ініціативою позивача, до подачі позовної заяви до суду та при вирішення справи суд не взяв до уваги висновки викладені у зазначеному дослідженні, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури про відсутність підстав для стягнення з держави понесених позивачем витрат на його проведення.

З огляду на зазначене апеляційна скарга Харківської обласної прокуратури підлягає задоволенню, а рішення суду належить змінити в частині розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди та у стягненні витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не доведення розміру завданої позивачу моральної шкоди висновків суду не спростовують, оскільки при визначенні розміру відшкодування суд керувався виходив з мінімального розміру відшкодування за час перебування під слідством чи судом встановленого частинами 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» ( не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом).

Тому апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року в частині розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з Держави Україна на користь ОСОБА_1 змінити.

Стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 437 733 (чотириста тридцять сім тисяч сімсот тридцять три) грн моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування і прокуратури.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року в частині стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження скасувати.

У стягненні витрат на проведення експертного дослідження відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук