Провадження № 4-с/161/50/23
У Х В А Л А

06 липня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Вольської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Будь Сергія Леонідовича, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

Скаргу мотивує тим, що 01.06.2007 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 212-П, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 5000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення до 01.06.2009 зі сплатою 16,99 % річних. 01.06.2007 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 205-П/2 та № 212-П/1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2014 у справі № 161/12732/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 212-П від 01.06.2007 в сумі 85530,76 грн. та судові витрати по 285,10 грн. з кожного.

14.09.2016 у межах виконавчого провадження № 52162239, відкритого з метою примусового виконання судового рішення, винесено постанову про арешт на все рухоме та нерухоме майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 . Постановою від 21.12.2018 було завершено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.03.2015 та разом з копією постанови рекомендованим листом відправлено на адресу стягувача ПАТ «КБ Надра».

Постановою Волинського апеляційного суду від 25.04.2023 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Брайт Інвестмент» про заміну стягувача у виконавчому листі по цивільній справі за позовом ПАТ «КБ Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Зазначає, що він звертався до в.о. начальника Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ із заявою про зняття арешту з майна, на що отримав відмову, відповідно до якої виконавче провадження № 52162239 з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської № 161/12732/14-ц від 26.03.2015 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості в сумі 85530,76 грн. та судові витрати по 285,10 грн. з кожного, завершено 21.12.2018, згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист до відділу повторно не надходив, але у відділу відсутні законні підстави для вчинення виконавчих дій по завершеному виконавчому провадженні.

Вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння її майном.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати бездіяльність в.о. начальника Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Будь С.Л. щодо відмови у знятті арешту неправомірною та зобов`язати зняти арешт накладений на майно в межах виконавчого провадження № 52162239.

Ухвалою судді від 28.06.2023 відкрито провадження за скаргою та призначено її до розгляду.

До початку розгляду скарги від представника скаржника надійшла заява про розгляд скарги у його відсутності, подану скаргу підтримує та просить задовольнити з наведених у ній підстав.

Представника суб`єкта оскарження подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення скарги покладався на розсуд суду, а в частині визнання бездіяльність в.о. начальника Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Будь С.Л. щодо відмови у знятті арешту неправомірною відмовити.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2014 у справі № 161/12732/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 212-П від 01.06.2007 в сумі 85530,76 грн. та судові витрати по 285,10 грн. з кожного.

14.09.2016 у межах виконавчого провадження № 52162239, відкритого з метою примусового виконання судового рішення, винесено постанову про арешт на все рухоме та нерухоме майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що на виконанні в Луцькому відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 52162239 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості в сумі 85530,76 грн. та судові витрати по 285,10 грн. з кожного. 21.12.2018 виконавче провадження було закінчено на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

12.04.2023 скаржник звернувся до Луцького відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Україниіз заявою про зняття арешту нерухомого майна.

Листом від 14.06.2023 № 30486, скаржнику було відмовлено у знятті арешту з майна.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд зазначає наступне.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Cкарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Отже, позивач, як боржник у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду, яке ухвалено в порядку цивільної юрисдикції, реалізує своє право на оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на майно, або бездіяльності виконавцю стосовно не зняття такого арешту, шляхом звернення до суду, який видав виконавчий документ, з відповідною скаргою.

Звернення з вимогами про скасування арешту на майно в порядку позовного провадження можливе лише для осіб, які не є стороною виконавчого провадження (спадкоємців, іпотекодержателів, осіб, які вважають себе власниками майна тощо), адже такі вимоги будуть пред`являтися не в межах процедури контролю за виконанням судового рішення, а як різновид негаторного позову.

До подібного за змістом висновку стосовно підсудності та порядку розгляду спорів стосовно скасування арешту на майно за зверненням боржника у виконавчих провадження, дійшов і Верховний Суд у постанові від 02 січня 2020 року №201/10187/18.

Отже, боржник у виконавчому провадженні, вірно звернувся до суду саме із скаргою в порядку, що передбачений розділом VII ЦПК України, а не з позовом.

Щодо доводів скарги по суті, суд зазначає таке.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, здійснення за ним провадження.

Суд зауважує, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору з боржника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однак, аналізуючи досліджені у справі докази, суд не вбачає неправомірності в бездіяльності в.о. начальника Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ щодо не зняття арешту за заявою скаржника.

Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 260-261, 447-453 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити чатково.

Зобов`язати Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, зняти арешт з усього нерухомого та рухомого майна, заборону на здійснення відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 , які були накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 14 вересня 2016 року у межах виконавчого провадження № 52162239 з примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської № 161/12732/14-ц від 26 березня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості в сумі 85530,76 грн. та судові витрати по 285,10 грн. з кожного.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта