справа № 371/1132/21 головуючий у суді І інстанції Капшук Л.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Миронівське», треті особи: державний реєстратор Комунального підприємства «Путрівське» Сипчу Крістіна Миколаївна, Миронівська міська рада, про скасування державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, а саме реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :04:007:0002 за ПАТ «Миронівське», номер запису про інше речове право 29059410 від 21 листопада 2018 року.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 21 червня 2023 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що земельна ділянка входить до складу земель фермерського господарства лише після укладення договору оренди земельної ділянки між власником та засновником (громадянином) фермерського господарства і державної реєстрації права оренди. Водночас, за обставинами цієї справи договір оренди спірної земельної ділянки з позивачем укладено не було. Порушене право позивача обґрунтовано порушенням права власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) та на укладення відповідного договору оренди землі, оскільки саме оскаржувана реєстраційна дія є причиною відмови в його укладенні. Так само перебування спірної земельної ділянки в постійному користуванні у відповідача не вказує на її належність до складу земель фермерського господарства. Відповідач не є фермерським господарством, що безпосередньо випливає з організаційно-правової форми, зазначеної в його найменуванні. В матеріалах реєстраційної справи про державну реєстрацію права постійного користування не зазначено, що спірна земельна ділянка надається відповідачу для створення фермерського господарства. Таким чином, спірна земельна ділянка не відноситься до земель фермерського господарства.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Миронівське» вказує про те, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що в обґрунтування позовних вимог він посилається на те, що у 2014 році відповідно до Наказу Головного управління Держземагенства у Київській області №10-5822/15-14-сг від 22 вересня 2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки» було прийнято рішення про надання йому в оренду земельної ділянки, площею 61,5513 га, кадастровий номер :04:007:0002, для ведення фермерського господарства, строком на 35 років. Отже, є цілком правомірним висновок суду першої інстанції, що спір у даній справі виник саме щодо користування землями фермерського господарства. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство. Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 у справі №922/1830/19, а також в постановах КЦС ВС від 18 січня 2023 року у справі №615/1008/20 та від 30 серпня 2023 року у справі №615/1009/20. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, зважаючи на характер спірних правовідносин, дійшов правомірного висновку, що спір у цій справі виник між фізичною особою та юридичною особою з приводу отримання у користування земельної ділянки для створення і ведення фермерського господарства, а тому вона підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд зазначеної справи відноситься до компетенції господарського суду та проводиться в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (далі - Закон № 973-IV), фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

У статті 2 Закону № 973-IV закріплено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України. Тобто спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.

За частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 973-IV, право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Тобто, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією.

Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону № 973-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно, а саме реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер :04:007:0002 за ПАТ «Миронівське», номер запису про інше речове право 29059410 від 21 листопада 2018 року.

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 вказує, що він мав правомірні очікування на надання в оренду спірної земельної ділянки на підставі наказу Головного Управління Держземагентства у Київській області № 10-5822/15-14-сг від 22 вересня 2014 року, проте наявність зареєстрованого права постійного користування земельною ділянкою за відповідачем, є перешкодою для реалізації ним права на надання вказаної земельної ділянки в оренду та проведення державної реєстрації такого права.

Проаналізувавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, вбачається, що спір виник щодо користування землями фермерського господарства між фізичною особою та юридичною особою, за якою зареєстроване право постійного користування на земельну ділянку.

05 жовтня 2022 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 922/1830/19, у якій відступила від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №698/119/18, від 12 травня 2020 року у справі № 375/1180/17, стосовно належності до цивільної юрисдикції спорів про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства та зазначила, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду зазначає, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі відповідають фактичним обставинам справи, судом дотримано норми процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 21 червня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.