Справа № 464/5576/22 Головуючий у 1 інстанції: Горбань О.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1515/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника

ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні житлом та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, уточненим заявою від 16.12.2022 року (а.с.33), в якому просила:

- усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання відповідачів надати їй безперешкодний доступ до квартири та ключів від усіх замків до неї;

- зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у користуванні належною їй на праві спільної часткової власності квартирою АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.05.2010 року, виданим державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Шургот Н.С.

Окрім неї, співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , однак, між нею та відповідачами вже кілька років зберігаються неприязні стосунки, останні на ґрунті тривалого конфлікту неодноразово погрожували обмежити їй доступ до спірного житла.

Так, зокрема, 17.10.2022 року вона намагалася потрапити у квартиру, співвласником якої вона є, однак, не змогла відкрити вхідні двері, оскільки відповідачі замінили вхідні замки. З приводу порушення своїх прав вона зверталася до Сихівського ВП, що підтверджується талоном-повідомленням єдиного обліку №15218 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.10.2022 року, а також письмово зверталася до відповідачів з вимогою надати їй ключі від квартири, однак, останні проігнорували її звернення, відмовилися від отримання поштового відправлення.

Заподіяння моральної шкоди позивач обґрунтовує обмеженням їй доступу до житла, співвласником якого вона є, зазначаючи, що моральна шкода полягала у тривалих негативних переживаннях, зумовлених неправомірною поведінкою відповідачів, необхідністю звертатись в органи поліції для відновлення своїх прав власника, у душевних стражданнях, коли внаслідок дій відповідачів вона не могла потрапити у квартиру і сусіди спостерігали таку ситуацію, окрім того, не змогла запросити у квартиру людей на поминальний обід у річницю смерті матері, не має можливості забрати свої речі, які зберігаються у спірному житлі.

Додатково зауважує, що незаконна поведінка відповідачів триває протягом кількох місяців, що стала причиною порушення звичного ритму її життя, вона постійно перебуває у стані психоемоційної напруги, а оскільки вона є особою з інвалідністю третьої групи, тому такі негативні емоції значно погіршують стан її здоров`я.

З урахуванням тривалого характеру неправомірної поведінки відповідачів, значну глибину душевних страждань, зумовлених ігноруванням відповідачами її законних прав, як співвласника спірного житла, значний час та зусилля, необхідні для відновлення порушених прав та погіршення психоемоційного стану та здоров`я, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 20000 грн.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від усіх замків до вказаної квартири.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18 травня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Зазначає, що позивачка є власником 1/4 ідеальної частини квартири по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.05.2010 року, однак, у квартирі понад 30 років не проживає, оскільки має у власності трикімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , в якій зареєстрована і проживає сама.

Відповідачка просить врахувати, що у спірній квартирі вона проживала з батьками і здійснювала догляд за ними, зробила із своїм сином ремонт у квартирі, позаяк, позивачка, яка є її сестрою, лише час від часу навідувалась у квартиру та вчиняла сварки і бійки, не брала жодної участі в утриманні квартири та оплаті житлово-комунальних послуг.

Окрім того, зазначає, що на її із сином пропозицію сплатити вартість належної позивачці частки в квартирі, остання категорично відмовилась, тому вони звернулись до суду з позовом до позивачки про припинення її права власності на частку в квартирі, оскільки всі кімнати в квартирі є прохідні і спільне проживання у квартирі є неможливим.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно прийняв заяву позивачки про збільшення розміру позовних вимог, оскільки така заява, в якій додатково заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову.

На переконання апелянта, позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди.

Апелянт звертає увагу й на допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального права, оскільки справу розглянуто у її відсутності, без належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, окрім того, з неї повністю стягнуто судовий збір, позаяк, позовні вимоги позивачки задоволено частково.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_3 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з положеннями статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.05.2010 року, виданим державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Шургот Н.С. (а.с.6, 62).

Іншими співвласниками цієї квартири є відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та третя особа ОСОБА_6 (а.с.62-63).

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у спірній квартирі (а.с.22).

Також встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини.

Факт відсутності у позивачки доступу до квартири у зв`язку зі зміною замків підтверджується зверненням позивачки до правоохоронних органів (а.с.7) та копією листа від 28.10.2022 року, адресованого відповідачці ОСОБА_3 (а.с.8), і не заперечується самою відповідачкою.

Зважаючи на наведені вище норми матеріального права та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка, як співвласник квартири, має право на безперешкодне користування цією квартирою. Та обставина, що позивачка має у власності іншу квартиру, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки не впливає на правомочності позивачки, як власника, щодо спірної квартири.

Отже, встановивши, що позивачці, як співвласнику спірної квартири, чиняться перешкоди у користуванні нею, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відновлення порушеного права позивачки шляхом усунення їй перешкод у користуванні квартирою, зобов`язавши відповідачку ОСОБА_3 надати позивачці ключі від усіх замків до вказаної квартири.

Посилання апелянта на неможливість спільного проживання та/або користування квартирою не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення даного спору, оскільки позивачка має право користуватись своєю власністю допоки це право не буде припинене на підставах та в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції наведені вище норми матеріального права врахував і, встановивши факт порушення права позивачки, як власника, на безперешкодне користування своєю власністю, дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для присудження позивачці морального відшкодування, при визначенні розміру якого було враховано вимоги розумності і справедливості.

Безпідставними є доводи апелянта про допущення судом першої інстанції порушень норм процесуального закону в частині прийняття до розгляду заяви позивачки від 16.12.2022 року про доповнення позовних вимог вимогою про відшкодування моральної шкоди, оскільки така заява була подана позивачкою до першого судового засідання в даній справі, яке призначене на 19.12.2022 року, а також в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки, оскільки судом враховано часткове задоволення позовних вимог майнового характеру та задоволення вимог немайнового характеру, звернених до відповідачки ОСОБА_3 .

Також необхідно зазначити, що відповідачка ОСОБА_3 повідомлялась про розгляд справи у встановленому процесуальним законом порядку, шляхом надіслання їй судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за адресою зареєстрованого місця її проживання (а.с.21, 50, 59), проте, жодного разу в судове засідання у суді першої інстанції вона не з`явилась і своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на спростування заявлених до неї вимог не скористалась, тому підстав для висновку про порушення її процесуальних прав немає.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич