ПОСТАНОВА

Іменем України

28 червня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/4978/22

провадження № 22-ц/4809/821/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Вишні Ганни Вікторівни на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Мохонько В. В.) від 21 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач мотивував свої вимоги тим, що 17 лютого 2007 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , яка змінила прізвище на ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_2 , 2007 року народження, ОСОБА_6 , 2013 року народження та ОСОБА_7 , 2018 року народження.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2022 року шлюб між ним і ОСОБА_2 розірвано.

20 квітня 2016 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :09:060:0232. За цим договором вона за спільні кошти подружжя та з дозволу позивача по справі придбала земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вважає це майно їх з відповідачкою спільною сумісною власністю і просить суд про таке:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :09:060:0232, розташованої на території АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :09:060:0232, у розмірі 32675 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2023 року у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про уточнення та збільшення позовних вимог від 21 березня 2023 року відмовлено.

Суд дійшов висновку, що всупереч нормі ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач подав вказану заяву після першого судового засідання у справі, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вишня Ганна Вікторівна просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2023 року про відмову у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про уточнення та збільшення позовних вимог від 21 березня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтував тим, що у поданій до суду першої інстанції заяві представника позивача від 21 березня 2023 року про збільшення та уточнення позовних вимог фактично було заявлено нові позовні вимоги:

в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер :09:060:0232, у межах згідно з планом, розташована на території АДРЕСА_1 , вартістю 65350,35 грн,

в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2010 року випуску, червоний колір, реєстраційний № НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама), № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , середня ринкова вартість станом на 17 березня 2023 року складає 190962 грн,

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за легковий автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2010 року випуску, червоний колір, реєстраційний № НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) в сумі 6182 грн.

Апелянт визнає, що цю заяву ним подано до суду 21 березня 2023 року, тобто після першого судового засідання у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, яке відбулося 19 січня 2023 року, а тому ним також було подано іншу заяву про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим судовим засіданням.

За твердженням представника позивача суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права, неправомірно обмеживши право позивача на доступ до суду, обмежив його право на апеляційне оскарження ухвали, вказавши, що вона оскарженню не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки ОСОБА_2 до апеляційного суду не надійшов.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 до суду особисто не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вишня Г. В. підтримала подану нею від імені позивача апеляційну скаргу, надала пояснення щодо викладених нею у скарзі аргументів, просила суд задовольнити вимоги апелянта.

Відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила суд відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги позивача.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

13 вересня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач просив суд здійснити поділ їх з відповідачкою спільного майна, а саме:

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :09:060:0232, розташованої на території АДРЕСА_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину земельної ділянки, якій присвоєно кадастровий номер :09:060:0232, у розмірі 32675 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Крім того, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання у справі призначено на 19 січня 2023 року об 11:30.

19 січня 2023 року у справі відбулося перше судове засідання.

21 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вишня Г. В. подала до суду заяву «про уточнення та збільшення позовних вимог» у якій, посилавшись на п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, просила суд прийняти цю заяву до розгляду, а також висунула вимоги про суті справи:

в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,1200 га, кадастровий номер :09:060:0232, у межах згідно з планом, розташована на території АДРЕСА_1 , вартістю 65350,35 грн,

в порядку розподілу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2010 року випуску, червоний колір, реєстраційний № НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама), № НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , середня ринкова вартість станом на 17 березня 2023 року складає 190962 грн,

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за легковий автомобіль Chevrolet, модель Aveo, 2010 року випуску, червоний колір, реєстраційний № НОМЕР_1 , шасі (кузов, рама) в сумі 6182 грн.

Позиція апеляційного суду щодо вимог апеляційної скарги та судового рішення

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскаржувана ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2023 року зазначеним вимогам ст. 263 ЦПК України загалом відповідає, тож вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання

у справі.

У пунктах 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Щодо оцінки доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції

Гарантоване ст. 55 Конституції України право людини і громадянина на захист судом її права і свободи реалізується шляхом звернення до суду в порядку, визначеному процесуальним законодавством.

Особа звертається до суду за захистом своїх цивільних майнових прав шляхом пред`явлення відповідного позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року

у справі № 487/10128/14-ц).

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову (наприклад, постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17).

При цьому подаючи вказані заяви до суду позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, зокрема щодо часу їх подання, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

За загальним правилом ст. 175 ЦПК України позивач викладає зміст своїх позовних вимог у позовній заяві.

Цивільне процесуальне законодавство наділяє позивача правом вносити зміни (збільшувати або зменшувати) у раніше викладені ним у позовній заяві вимоги, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено чи зменшено може бути лише розмір вимог майнового характеру.

При цьому законодавець встановив часові межі реалізації такого процесуального права позивача. У справах, які розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження, позивач має право подати до суду заяву про збільшення або зменшення своїх позовних вимог лише до початку першого судового засідання.

Норми, які регулюють строки подачі до суду учасниками справи заяв, клопотань, доказів тощо спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Учасники справи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Вчинення процесуальних дій поза межами встановлених законом або судом строків без наведення поважних причин їх пропуску та надання відповідних доказів, є порушенням принципу правової визначеності .

Таким чином, з початком першого судового засідання у справі, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, позивач втрачає право збільшувати або зменшувати свої позовні вимоги, що узгоджується із нормою ч. 1 ст. 126 ЦПК України, якою передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач подав до суду заяву «про уточнення та збільшення позовних вимог», якою доповнив викладені ним у позовній заяві вимоги про поділ майна, що є об`єктами спільної сумісної власності подружжя вимогою про поділ автомобіля, що по суті є збільшенням розміру його позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі позивач визнає, що цю заяву він подав до суду 21 березня 2023 року, тобто після першого судового засідання у справі спрощеного позовного провадження, яке відбулося 19 січня 2023 року.

Факт проведення першого судового засідання у справі 19 січня 2023 року підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом судового засідання від 19 січня 2023 року (т. 1, а. с. 75).

Колегія суддів вважає, що норма п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідає вимогам «доступності», «чіткості» та «передбачуваності».

Тому, подаючи після першого судового засідання у справі, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження, заяву про збільшення позовних вимог, позивач повинен був розуміти, що він втратив право на вчинення такої процесуальної дії та передбачити встановлені законом наслідки пропущення процесуального строку на вчинення такої дії.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з дня відкриття Кіровським районним судом м. Кіровограда провадження у справі та призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомлення сторін, тобто у період з 20 жовтня 2022 року по 19 січня 2023 року, позивач мав достатньо часу для збільшення своїх позовних вимог, але своїм правом він не скористався.

Законність ухвали місцевого суду про відмову в задоволенні клопотання позивача про перехід до загального позовного провадження не є предметом розгляду в цьому апеляційному провадженні, а тому не може оцінюватися в контексті порушених в апеляційній скарзі питань.

Колегія суддів апеляційного суду також звертає увагу на те, що попри очевидне для позивача пропущення строку на збільшення позовних вимог він у своїй заяві від 21 березня 2023 року жодним чином не пояснив суду причини такого пропуску, зокрема поважні.

До того ж оскаржувана ухвала суду не перешкоджає реалізації права позивача на звернення за судовим захистом шляхом пред`явлення позову в частині, на яку збільшено первісні позовні вимоги.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції не перетнув межу надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права за якою право позивача на доступ до суду було б неправомірно порушеним.

Стосовно доводів апеляційної скарги про обмеження судом першої інстанції права позивача на оскарження ухвали суду про відмову у прийнятті заяви, колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.

Відмовляючи позивачу у прийнятті поданої ним заяви «про уточнення та збільшення позовних вимог», суд першої інстанції виходив із того, що оскарження цієї ухвали не передбачено положеннями ст. 353 ЦПК України.

У статті 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та не передбачено можливості такого оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду в порядку статті 353 ЦПК України.

Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу.

Водночас п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 сформульовано правовий висновок: «Зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду».

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно витлумачив норми ст. 353 ЦПК України та безпідставно вказав у своїй ухвалі від 21 квітня 2023 року про відмову у прийнятті заяви позивача про уточнення та збільшення позовних вимог, що така ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Однак, це не вплинуло на правильність вирішення судом питання про прийняття/відмову у прийнятті та поверненні заяви позивача «про уточнення та збільшення позовних вимог», а також не стало на заваді апеляційному перегляду оскаржуваної ухвали суду так. як апеляційний суд сам визначає на підставі закону, які судові рішення підлягають апеляційному оскарженню.

Отже, помилкове зазначене в ухвалі суду, що вона не підлягає апеляційному оскарженню не може бути самостійною і достатньою підставою для задоволення вимог апеляційної скарги позивача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, яку суд постановив з дотриманням приписів процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Вишні Ганни Вікторівни залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 04 липня 2023 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник