Ухвала

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 562/2353/22

провадження № 61-9186ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що з 30 червня 2020 року ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначала, що 28 вересня 2016 року Рівненська обласна асоціація по сільському будівництву «Рівнеагробуд» за актом приймання-передачі та оцінки активів передала нежитлову будівлю адміністративного будинку (літ. А-4), загальною площею 1 512,00 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим державним реєстратором, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. 10 грудня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 17944960 від 12 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності на вказане майно за Білдінг Енд Файненс ЛТД.

20 грудня 2016 року між Білдінг Енд Файненс ЛТД (далі - Установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнеагробуд» (далі - Управитель) укладено договір управління майном, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В.І., зареєстрований в реєстрі за №1570, за умовами якого Установник управління передав Управителю наступне нерухоме майно: будівля, нежитлова будівля, адміністративний будинок (літ. А-4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 в управління на строк десять років, а Управитель здійснює управління цим майном виключно в інтересах Установника управління або названої ним особи (вигодонабувача).

У подальшому, внаслідок поділу та відчуження Білдінг Енд Файненс ЛТД вищезазначеної будівлі по АДРЕСА_1 , її власником з червня 2017 року була Міжнародна господарська компанія Юнайтед Консалт ЛТД.

09 червня 2017 року між ОСОБА_3 та Міжнародною господарською компанією Юнайтед Консалт ЛТД укладено Договори іпотеки, зареєстровані в реєстрі за № № 757, 751, 753, 755, 749 і посвідчені 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикинім В. І., відповідно до яких з метою забезпечення зобов`язань, що виникли з договорів позики, в іпотеку було передано нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 . Відповідні іпотеки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

05 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 укладено договори про передачу прав за договором іпотеки, посвідченим 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 751, № 753, які посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І., зареєстровані в реєстрі за № 60, № 62.

На підставі договорів про передачу прав № 60, № 62 ОСОБА_1 була зареєстрована іпотекодержателем за Договорами іпотеки № 751, № 753.

06 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , укладено Договори про передачу прав за договором іпотеки, посвідченим 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 749, № 755, № 757, які посвідчені приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І., зареєстровані в реєстрі за № 70, № 67, № 65.

На підставі договорів про передачу прав № 70, № 67, № 65 ОСОБА_1 була зареєстрована іпотекодержателем за договорами іпотеки № 751, № 753.

Відтак, ОСОБА_1 стала іпотекодержателем за Договором іпотеки від 09 червня 2017 року № 751, № 753 з 05 лютого 2020 року, а за Договорами іпотеки від 09 червня 2017 року № 749, 755, 757 з 06 лютого 2020 року.

У зв`язку із набуттям Міжнародною господарською компанією Юнайтед Консалт ЛТД у червні 2017 року права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , відповідна компанія стала замість Білдінг Енд файненс ЛТД установником управління за договором управління № 1570 від 20 грудня 2016 року.

08 травня 2020 року між Міжнародною господарською компанією Юнайтед Консалт ЛТД та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнеагробуд» укладено Договір про внесення змін до Договору управління майном, посвідченого 20 грудня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 1570, відповідно до якого, серед іншого, внесено зміни до Договору управління, виклавши пункт 2.4.2., яким передбачалися права управителя, в наступній редакції: «Укладати будь-які договори, угоди та правочини лише після отримання попередньої письмової згоди Установника управління, необхідні для утримання, обслуговування та його управління, в тому числі на надання комунальних послуг. Управитель не являється довірчим власником майна, яке передане в управління».

Відповідно до пункту 2.4.4., в редакції Договору від 08 травня 2020 року про внесення змін до Договору управління майном, посвідченого 20 грудня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Кострикіним В. І. за реєстровим № 1570, передбачено, що управитель має право укладати договори про передачу майна (його частини) в найм (оренду) лише після отримання попередньої письмової згоди Установника управління. Крім того, пункт 5.1. договору управління викладено в наступній редакції: «5.1. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 41 місяця до 20 травня 2020 року». Відповідні зміни щодо строку дії Договору управління № 1570 від 20 грудня 2016 року внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

29 травня 2020 року Міжнародною господарською компанією Юнайтед Консалт ЛТД зроблено заяву про припинення Договору управління № 1570 від 20 грудня 2016 року у зв`язку із закінченням його строку, що стало підставою для його припинення.

Тобто, на даний час ТОВ «Рівнеагробуд» не має будь-якого юридичного та фактичного відношення до нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 , оскільки Договір управління № 1570 від 20 грудня 2016 року, на підставі якого дане товариство було Управителем вказаного майна, припинений.

Надалі, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов`язань про повернення коштів за договором позики від 01 лютого 2017 року, від 10 лютого 2017 року, від 01 березня 2017 року, від 01 квітня 2017 року та від 01 травня 2017 року, ОСОБА_1 звернула стягнення на предмет іпотеки, вказані в Договорах іпотеки від 09 червня 2017 року № 749, 751, 753, 755, 757 шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (п`ять об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ) в рамках виконання забезпечення виконання зобов`язання (договорів позики).

31 грудня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 (суборендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Приват Євробуд» (орендар) укладено договір № 31/20 оперативної суборенди приміщення (далі - договір), відповідно до умов якого орендар згідно з умовами даного договору передає, а суборендар приймає, у строкове платне користування (суборенду) частину нежитлового приміщення площею 18,0 кв. м, четвертий офіс № 26, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 1.3. договору приміщення знаходиться у володінні та користуванні орендаря на підставі договору оренди від 10 вересня 2018 року, укладеного з управителем приміщення ТОВ «Рівнеагробуд» (далі - «Орендодавець»). Згідно з пунктом 4.1. договору він вступає в дію з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

У відповідності до пункту 5.2. договору суборендарем сплачується суборендна плата за користування приміщенням з розрахунку 100,00 грн за 1 м. Всього 1 800,00 грн в місяць з урахуванням комунальних послуг (крім електроенергії). Позивач стверджує, що договір № 31/20 оперативної суборенди приміщення від 31 грудня 2020 року є нікчемним з наступних підстав.

ОСОБА_1 , дізнавшись про користування ФОП ОСОБА_2 її власністю по АДРЕСА_1 на підставі договору, укладеного із ТОВ «Приват Євробуд», звернулася з позовом про виселення відповідача із зайнятого приміщення. В процесі розгляду вказаної позовної заяви стало відомо, що договір № 31/20 від 31 грудня 2020 року був розірваний з 30 червня 2021 року, і майно, що було об`єктом суборенди передано 30 червня 2021 року за актом приймання-передачі приміщення для ТОВ «Приват Євробуд».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2022 року у справі № 569/13902/21 закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа - ТОВ «Приват Євробуд», про виселення з нежитлового приміщення.

На думку позивачки договір оренди, укладений 10 вересня 2018 року між ТОВ «Рівнеагробуд» та ТОВ «Приват Євробуд», так і договір № 31/20 оперативної суборенди приміщення, укладений 31 грудня 2020 року між ТОВ «Приват Євробуд» та ФОП ОСОБА_2 є нікчемними, з таких підстав.

Пунктом 1.8. договору оренди від 10 вересня 2018 року укладеного між ТОВ «Рівнеагробуд» та ТОВ «Приват Євробуд» зазначено, що на виконання частини другої статті 769 Цивільного кодексу України орендодавець повідомляє, що предмет договору оренди передано в іпотеку громадянці України ОСОБА_3 . Сторони вважають себе зобов`язаними беззаперечно виконувати обов`язкові умови договору оренди на вимогу ОСОБА_3 .

Водночас, в пункті 1.8. договору суборенди зазначено, що орендар підтверджує те, що: приміщення знаходиться в технічному справному та належному експлуатаційному стані, усі інженерні комунікації та обладнання приміщення перебувають в робочому стані та функціонують належним чином, приміщення нікому не відчужені, не перебувають у заставі (зокрема в податковій), не перебувають під арештом, не є предметом судових спорів між власником і будь-якою третьою особою, не передано в суборенду/піднайм третім особам, нікому не подароване, в будь-якому іншому обтяжені не перебувають, з боку третіх осіб відсутні претензії, що можуть вплинути на право суборенди суборендарем даного приміщення.

Тобто, ТОВ «Приват Євробуд» було обізнано, що майно яке передається в суборенду обтяжене іпотекою, однак у договорах з суборендарями зазначив, що приміщення не перебувають у заставі, не перебувають під арештом, не є предметом судових спорів між власником і будь-якою третьою особою, в будь-якому іншому обтяжені не перебувають, з боку третіх осіб відсутні претензії, що можуть вплинути на право суборенди суборендарем даного приміщення.

Відповідно до пункту 2.2. Договору оренди від 10 вересня 2018 року укладеного між ТОВ «Рівнеагробуд» та ТОВ «Приват Євробуд», цей договір укладений на 1095 календарних днів, набирає чинності з моменту його підписання і діє до 08 вересня 2021 року, водночас договір № 31/20 оперативної суборенди приміщення, укладений з відповідачем до 31 грудня 2021 року, що суперечить частині 2 статті 774 Цивільного кодексу України в якій вказано, що строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Згідно пунктами 4.2.3. договорів іпотеки № 757, 751, 753, 755, 749, що укладені 09 червня 2017 року між ОСОБА_3 (іпотекодержатель) та Міжнародною господарською компанією Юнайтед Консалт ЛТД (іпотекодавець), іпотекодавець має право виключно за згодою іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки, передавати його в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

З огляду на вищезазначене, ні попередній іпотекодержатель ( ОСОБА_3 ), ні позивачка ніколи не надавали згоди на передачу в оренду для ТОВ «Приват Євробуд» переданих в іпотеку приміщень по АДРЕСА_1 .

Вважала, що відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана потерпілому повернути це майно. Відтак, ФОП ОСОБА_2 збагатилася на розмір орендної плати, яка не була сплачена ОСОБА_1 , як власнику приміщення по АДРЕСА_1 , що використовувалося в період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року. Загальний розмір безпідставно набутого майна набувача за користування чужим майном становить 10 800,00 грн. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 10 800,00 грн, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Грабовського В. А., у червні 2023 року подала до Верховного Суду через підсистему «Електронний Суд» касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі 10 800,00 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені заявником обставини з посиланням на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на відсутність єдиної правозастосовчої практики щодо визначення порядку розрахунку моральної шкоди, мінімального та максимального її грошового відшкодування, не заслуговують на увагу, оскільки заявник по суті не погоджується із встановленим судом розміром морального відшкодування.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Таким чином, заявник не зазначив у чому конкретно полягає значущість для держави і суспільства правового питання, яке на його думку, має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Такі посилання носять загальний характер і направлені виключно на обґрунтування формальних підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак