Справа №538/139/23
Провадження по справі №2/538/111/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмила Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волторніст С.М., звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина- ОСОБА_2 . Після смерті останньої відкрилася спадщина у виді права власності на житловий будинок загальною площею 63,0 м2 ( літ. А-1) з допоміжними господарськими будівлями : 1) сарай (літ «Б»), 2) літня кухня (літ. «В»), 3) погріб (літ. «Д»), 4) огорожа («№ 1»), 5) колодязь («№ 2») що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння було побудоване в 40-50 роках XX століття, але належним чином зареєстроване не було. На день смерті ОСОБА_2 разом з нею був зареєстрований та проживав позивач, який прийняв спадщину шляхом подачі до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим 24.03.2022 року заведена Спадкова справа № 16/2021. Інші спадкоємці, у тому числі ті, які б мали право на обов`язкову частку у спадщин після спадкодавця, відсутні. 26.12.2022 року ОСОБА_1 переоформив на свою користь майно, що належало ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку загальним розміром 0,2024 га кадастровий :01:001:0502 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий з допоміжними господарськими будівлями, який знаходиться за вищевказаною адресою, позивач 26.12.2022 року звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2022 року за вих. № 103/02-31 йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи.

Просить суд визнати за ним, як спадкоємцем за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на житловий будинок загальною площею 63,0 м2 ( літ. А-1) з допоміжними господарськими будівлями : 1) сарай (літ «Б»), 2) літня кухня (літ. «В»), 3) погріб (літ. «Д»), 4) огорожа («№ 1»), 5) колодязь («№ 2») що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 31).

Ухвалою суду від 01.02.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 46).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Волторніст С.М. надав заяви про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримує (а.с. 41).

Представник відповідача- Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних доказів (а.с. 40).

Приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Л.В. про час та дату підготовчого судового засідання повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 30.10.1973 року (а.с. 8). ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 26.10.2021 року (а.с. 7). Після смерті останньої відкрилась спадщина, у тому числі на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .26.12.2022 року ОСОБА_1 переоформив на свою користь майно, що належало ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку загальним розміром 0,2024 га кадастровий :01:001:0502 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 12), Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13). Відповідно до Виписки з Погосподарської книги № 2 Свиридівського старостинського округу за вих. № 264 від 30.12.2022 року, житловий будинок за вищевказаною адресою належить ОСОБА_2 (а.с. 15). Відсутність реєстрації вказаного нерухомого майна також підтверджується Довідкою виданою КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 11.10.2021 року № 2298 (а.с. 16). ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2022 року за вих. № 103/02-31 йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи(а.с. 14).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло у 1947 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Зазначене узгоджується з ДБН A3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95.

В зазначеному ДБН A3.1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, роз`яснюється, що оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями- державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації.

За п. 3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, у разі реєстрації збудованого у 1947 році будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації.

Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно.

Стороною позивача наданий технічний паспорт на будинок (а.с. 18-23).

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Наданими суду доказами підтверджено, що у ОСОБА_1 дійсно виникло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- приватний нотаріус Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області Сегет Людмила Володимирівна, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Довгопілля, Путільського району, Чернівецької області, РНОКПП: НОМЕР_3 , як спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок загальною площею 63,0 м.кв., житловою площею 23,9 м.кв., який складається з житлового будинку ( літ. А-1) з допоміжними господарськими будівлями: 1) сарай (літ «Б»), 2) літня кухня (літ. «В»), 3) погріб (літ. «Д»), 4) огорожа («№ 1»), 5) колодязь («№ 2») що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб