Справа № 510/433/23
Провадження № 2/510/774/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.23 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 у судові засідання, які призначалися на 19.06.2023р., 05.07.2023р., будучи повідомленою в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, - до суду не явилась.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія довідки про реєстрацію позивачки за місцем мешкання; копія свідоцтва про народження відповідачки; копія домової книги на квартиру; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія витягу від 01.02.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/3 частину квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину; копія довідки Ренійського РВ УМВС Україні в Одеській області; копія витягу від 01.02.2017р. про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину в Спадковому реєстрі; копія свідоцтва про право власності на житло від 14.04.1993р. №14 (на троє власників); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.02.2017р.; копія адресної довідки Ренійського РВ УМВС від 05.09.2001р. про зняття з обліку з місця реєстрації ОСОБА_2 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 29.12.2022р.; копія талону зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за місцем проживання в Україні від 10.04.2009р.; копія витягу із рішення Ренійського міськвиконкому від 24.01.1991р.; копія ордеру на житлове приміщення від 05.02.1991р. №10.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі свідоцтва №14 від 14.04.1993р. ОСОБА_4 (чоловіку позивачки), ОСОБА_2 (доньці позивачки) та позивачці ОСОБА_1 належала на праві спільної власності квартира АДРЕСА_1 (по 1/3 частині квартири кожному з співвласників). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно 1/3 частину вищевказаної нерухомості. Спадкоємицею майна ОСОБА_4 була його дружина ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за законом, 01.02.2017р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, в даний час позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а 1/3 її частина рахується належною за відповідачкою ОСОБА_2 .

У 2009р. відповідачка виїхала з постійного місця мешкання в Україні. Про цей факт свідчить талон зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання в Україні від 10.04.2009р., згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знялась з реєстраційного обліку за місцем мешкання ( АДРЕСА_2 ) у зв`язку із вибуттям до Красноярського краю на постійне проживання. Тоді ж відповідачка забрала свої речі і виїхала до іншої держави, де у теперішній час мешкає.

Отже, з 2009р. квартира цілком перейшла у володіння та розпорядження позивачки, вона фактично мешкає в ній разом із своєю родиною, сама відповідачка (власниця 1/3 частини квартири) відсутня на території України і будь-яким чином зв`язатися із нею в даний час неможливо.

Незважаючи на це, позивачка фактично, відкрито володіє нерухомістю в цілому, стежить за її технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги з 2009р. і до теперішнього часу, вона користується вищевказаною частиною нерухомості, яка весь цей час не витребувалася (наприклад, шляхом стягнення грошової компенсації) із володіння позивачки відповідачкою. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказану 1/3 частину квартири з підстав ст. 344 ЦК України, а саме за набувальною давністю.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є власником 1/3 частини спірної квартири, у 2017 році в порядку спадкування набула право власності ще на 1/3 частину квартири, інша 1/3 частина нерухомості рахується належною відповідачці. У 2009р. відповідачка виїхала за межі України, питання про утримання відповідної частини нерухомості вона не вирішила, участі у сплаті комунальних послуг та квартплати вона не приймає. У зв`язку із тим, що квартира є єдиним цілісним нерухомим комплексом, позивачка утримує її в цілому, доглядає за технічним станом всієї квартири та сплачує всі належні платежі. Будь-яких домовленостей із відповідачкою щодо розподілу витрат, пов`язаних із утриманням квартири, немає.

Виходячи із ситуації, що склалася, в даній справі вбачаються підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/3 частину квартири в порядку набувальної давності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, з 2009р. по теперішній час вона безперервно, відкрито володіє квартирою в цілому (у т.ч. і 1/3 частиною нерухомості, що належить відповідачці), сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить ремонти, використовує її за цільовим призначенням та ін. За весь час володіння позивачкою квартирою відповідачка не пред`являла до неї жодних вимог про витребування нерухомості (грошової компенсації за відповідну частину нерухомості), документів на неї, не брала участі в утриманні квартири, де є належна їй відповідна частка, та не несла витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка не надала відзиву на позов.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою 1/3 частиною квартири (що належить відповідачці) є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником квартири в цілому, сплачувала комунальні платежі за її утримання, розпоряджається житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що спірна частина квартири цілком з законних підстав перейшла у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на неї за набувальною давністю.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 128, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за набувальною давністю право власності на:

1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Вячеслав ДУДНИК