ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/929/21 Головуючий суддя І інстанції Щепіхіна В. В.
Провадження № 22-ц/818/841/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: дарування
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Калінчук Ірина Володимирівна, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 (відповідач 1), ОСОБА_3 (відповідач 2), в якому після його уточнення остаточно просив визнати недійсними договір дарування квартири від 13.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та договір дарування машиномісця від 13.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що вказані договори стосуються спільного майна колишнього пожружжя, яке було набуто у спільну власнність позивача та відповідачки ОСОБА_1 (у шлюбі- ОСОБА_4 ), але були укладені без його згоди, про що він дізнався при розгляді справи про поділ майна №644/688/19. Вказв, що відповідачка ОСОБА_3 є рідною матір`ю відповідача.

Таким чином, відповідач 1 всупереч вимогам ч.4 ст.369 ЦК України, не зважаючи на наявність спору про поділ майна, здійснив відчуження майна, яке є перебувало у спорі та є спільною сумісною власністю подружжя за відсутності згоди співвласника на таке відчуження, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

ОСОБА_1 не погодилась з заявленим позовом та надала відзив, в якому зазначила, що звернувшись до суду з позовом до неї про поділ спільного майна (справа №644/688/19) позивач поставив під сумнів зміст спільної власності майна колишнього подружжя. У вказаній справі 13.04.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Сахновщанської районної державної адміністрації Харківської області, про поділ спільного майна подружжя, визначення порядку спілкування з дитиною - задовольнив частково. В частині задоволення вимог щодо майна, який є об`єктом правочинів, - відмовлено. Відповідач 1 вважає, що за вказаних умов позивач не є власником чи співвласником спірного майна, тому укладення відповідачами договорів дарування не порушує прав позивача, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідач 2 правом на надання відзиву не скористалась.

У відповіді на відзив відповідача 1 позивач зазначає, що договори дарування містять ознаки фраудаторності, оскільки укладені вони під час розгляду справи про розподіл сумісно нажитого майна, а також під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову; контрагент, з яким відповідач 1 уклав оспорювані договори, є його близьким родичем; ціна в оспорюваних договорах значно занижена. Всі ці обставини свідчать про недобросовісність дій з боку відповідача 1.

В запереченнях проти позову відповідач 1 наголошує, що посилання позивача у відповіді на відзив на практику ВС є недоцільним, оскільки такі висновки ВС стосуються справ у кредитних відносинах, а не справ щодо майна колишнього подружжя. Рішенням суду у справі №644/688/19 встановлено, що право власності у відповідача 1 виникло після припинення шлюбних відносин, що свідчить про використання відповідачем -1 власних коштів при викупі зазначеного майна. На момент припинення рішенням суду шлюбних відносин майно ще не існувало та не було включено до цивільного обороту, а позивач при розгляді справи про поділ майна просив розподілити майно, яке не належало жодному з подружжя.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 03 березня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , від 13.01.2021 (реєстраційний номер 45), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, реєстраційний номер № 45.

Визнано недійсним договір дарування машиномісця першого рівня підвалу №1-100 у житловому будинку літ. «А-17» 49, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , від 13.01.2021, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, реєстраційний номер № 47.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що доказів того, що будинок був зданий в експлуатацію станом на момент знаходження сторін у шлюбі суду не було надано, а позивачем не надано жодного аргументу та факту, що договорами порушено його право.

Поряд з цим, намагаючись спростувати преюдиційні факти, встановлені рішенням суду у справі №644/688/19, суд першої інстанції всупереч діючому законодавству піддав сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну сил, ухвалив суперечливе судове рішення щодо одного й того ж питання.

Фактично позивач звернувшись з позовом про визнання договорів дарування недійсним, у такий спосіб намагався встановити інші обставини та факти, пов`язані не з захистом чи відновленням його прав, які були порушено в результаті укладення договорів дарування.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення предстаників сторін, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції своє рішення мотивував тим,що на момент укладення спірних договорів дарування 13.01.2021 між відповідачем 1 та відповідачем 2 спір про поділ спільно нажитого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ще не був вирішений, питання виділення часток кожному зі співвласників також залишалось на розгляді суду, у зв`язку з цим суд вважає, що режим спільної сумісної власності на вказане майно зберігався і відповідач 1 мала право на розпорядження вказаним майном тільки зі згоди другого з подружжя, не зважаючи на розірвання шлюбу між ними. При цьому реєстрація права власності на одного з подружжя не означає перехід у особисту власність майна та не припиняє режим спільної сумісної власності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, який розірваний на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.04.2019. Після розірвання шлюбу відповідач 1 змінила прізвище на ОСОБА_5 (свідоцтво про зміну імені серія НОМЕР_1 , видане 24.06.2020 Сахновщинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Під час перебування у шлюбі між ОСОБА_4 (пайщик) та Споживчим кооперативом "ПРЕСТИЖ" (товариство) укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №12-37/МК від 22.07.2013, відповідно до умов якого пайщик зобов`язується прийняти участь у реалізації товариством будівництва будинку шляхом внесення в повному обсязі своєї частки (паю), а також прийняти частину витрат, пов`язаних з утриманням товариства та реалізацією останнім своїх уставних цілей, а товариство зобов`язується здійснити будівництво будинку і після прийняття його в експлуатацію передати пайщику закріплену за ним квартиру (надалі Договір №12-37/МК). Згідно з пунктами 2.1., 2.2.3 Договору №12-37/МК розмір долі складає 81 310,00 доларів США, остаточний платіж по сплаті долі необхідно здійснити в строк до 25.07.2014.

Крім того, під час перебування у шлюбі між ОСОБА_4 (пайщик) та Споживчим кооперативом "ПРЕСТИЖ" (товариство) укладено договір асоційованого членства в споживчому товаристві №8-1-100/МКп від 20.11.2013, відповідно до умов якого пайщик зобов`язується прийняти участь у реалізації товариством будівництва будинку та паркінгу шляхом внесення в повному обсязі своєї частки (паю), а також прийняти частину витрат, пов`язаних з утриманням товариства та реалізацією останнім своїх уставних цілей, а товариство зобов`язується здійснити будівництво будинку, паркінгу і після прийняття їх в експлуатацію передати пайщику у власність паркомісце згідно з характеристиками, визначеними даним договором (надалі Договір №8-1-100/МКп). Згідно з пунктами 2.1., 2.2. Договору №8-1-100/МКп розмір долі складає 25000,00 доларів США та її необхідно сплатити в строк до 25.12.2013 включно.

Грошові кошти по виплаті долі за Договором №12-37/МК та Договором №8-1-100/МКп були сплачені в повному обсязі та в строки, встановлені вищеказаними договорами, що підтверджується копіями довідок, виданих СК "ПРЕСТИЖ", за вих.№44/10 від 17.10.2013 та вих.№84/12 від 19.12.2013 відповідно. Отже, кошти за майнові права, які набуло подружжя після укладення договорів асоційованого членства, сплачені в повному обсязі під час перебування позивача та відповідача 1 у шлюбі.

04.02.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача 1 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, встановлення розміру аліментів. Предметом спору серед іншого було зміна режиму спільної сумісної власності та визнання за позивачем та відповідачем майнового права за кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 79,8 кв.м. та машиномісця першого рівня підвалу №1-100 у житловому будинку літ. "А-17" по АДРЕСА_2 , які виникли на підставі договорів асоційованого членства в споживчому товаристві "СК "ПРЕСТИЖ" №12-37/МК від 22.07.2013 та №8-1-100/МКп від 20.11.2013. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2021у справі №644/688/19 у задоволенні вимог в цій частині позивачу відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, а представник відповідача не заперечував, що під час розгляду справи №644/688/19 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 викликались СК "ПРЕСТИЖ" для оформлення договору викупу вищевказаного майна для його передачі пайовику у власність у зв`язку з закінченням будівництва та внесенням пайовиком частки до товариства за Договорами асоційованого членства в повному обсязі.

30.09.2020 між СК "ПРЕСТИЖ" та ОСОБА_1 укладено договір викупу нерухомого майна (2-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого товариство зобов`язується передати нерухоме майно у власність пайовика, а пайовик зобов`язується прийняти його у свою власність. Згідно з пунктом 3.2 Договору договірна вартість нерухомого майна сплачена пайовиком у повному обсязі станом на 14.10.2013 шляхом зарахування внесеної суми паю за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві в строк до 14.10.2013.

Крім того, між СК "ПРЕСТИЖ" та ОСОБА_1 укладено договір викупу нерухомого майна (машиномісце першого рівня підвалу №1-100 у житловому будинку літ."А-17", загальною площею 14,1 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 ), відповідно до умов якого товариство зобов`язується передати нерухоме майно у власність пайовика, а пайовик зобов`язується прийняти його у свою власність. Згідно з пунктом 3.2 Договору договірна вартість нерухомого майна сплачена пайовиком у повному обсязі станом на 12.12.2013 шляхом зарахування внесеної суми паю за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві в строк до 12.12.2013.

Вказані договори укладені ОСОБА_1 зі згоди ОСОБА_2 , який в цей же день 30.09.2020 оформив її шляхом подання нотаріусу заяви, в якій зазначив, що він цією заявою надає згоду своїй колишній дружині на укладання договорів викупу вищезазначеного майна у спільну сумісну власність подружжя у зв`язку з тим, що на сплату договірної вартості цього нерухомого майна витрачались спільні кошти подружжя. Також позивач вказав, що вищезазначені договори будуть укладатися його колишньою дружиною на умовах, які вони вважають вигідними для них, укладення цього правочину відповідає їхньому спільному волевиявленню. Даний факт подання такої заяви нотаріусу не заперечувався сторонами під час розгляду справи.

Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Десятніченко І. В., волевиявлення позивача щодо укладення договорів викупу саме відповідачем 1 також враховано при підписанні таких договорів. Так, в пункті 9.1. договорів викупу нерухомого майна зазначено, що цей договір укладається за згодою чоловіка пайовика - ОСОБА_2 , яка викладена в заяві, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_6 .. Отже, судом встановлено, що договора викупу нерухового майна: квартири АДРЕСА_4 , укладені за спільним волевиявленням позивача та відповідача 1 (колишньої дружини) на умовах, які вигідні обом сторонам по справі, та при цьому режим спільної сумісної власності щодо майна не змінюється.

Після посвідчення приватним нотаріусом Десятніченко І. В. вищевказаних договорів викупу нерухомого майна, право власності на двокімнату квартиру та машиномісце було зареєстроване за ОСОБА_1 . Суд констатує, що на час реєстрації права власності на майно за відповідачем 1 спір про поділ майна подружжя у справі №644/688/19 ще не був вирішений.

21.01.2021 в судовому засіданні під час розгляду справи №644/688/19 позивач дізнався, що ОСОБА_1 13.01.2021 без згоди позивача уклала: договір дарування двокімнатної квартири АДРЕСА_3 та договір дарування машиномісця першого рівня підвалу №1-100 за адресою АДРЕСА_2 , з її матір`ю, ОСОБА_3 , та право власності на вказано майно безоплатно перейшло відповідачу 2. Зазначені обставини підтверджуються: копією договору дарування від 13.01.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 безоплатно належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 (реєстр.номер 45); копією договору дарування від 13.01.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 безоплатно належне їй на праві приватної власності машиномісце першого рівня підвалу №1-100, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстр.номер 47). Факт укладення даних правочинів не заперечується сторонами.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між відповідачами, позивач посилався на те, що даний правочин суперечить закону та порушує її права спільної сумісної вланості на майно подружжя, яке було набуто під час спільного шлюбу .

За правилами ч. 1, 2 ст. 60 СК України презюмується право спільної сумісної вланості майна пожружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні приписи містяться і у ч.3 ст.368 ЦК України.

При цьому розірвання шлюбу правовий статус спільного сумісного майна не змінює, а тому реєстрація права власності після розірвання шлюбу за одним з подружжям на спільну квартиру, за яку був повністю сплачений пай за договором під час спільного шлюбу, - вказану презумпцію спільної сумісної власності не спростовує.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, відповідно до частини першої цієї статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Частиною першою статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За змістом статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

В 2019 році ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача 1 про поділ майна подружжя, предметом спору якого було визначення права на частину об`єкта спільної сумісної власності подружжя як об`єкта цивільних прав, а саме речових прав подружжя на отримання в майбутньому нерухомого майна.

Судом встановлено, що під час тривалого розгляду вказаної справи №644//688/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний, будинок зданий в експлуатацію, а нерухоме майно (квартира АДРЕСА_3 та машиномісце першого рівня підвалу №1-100) після розірвання шлюбу передано за договорами викупу у власність відповідача 1 за згодою позивача, що підтверджується заявою від позивача від 30.09.2020., засвідченою нотаріально. Доказів того, що вказане майно було передано у особисту приватну власність ОСОБА_1 , що надало б їй підстав розпоряджатися ним на власний розсуд, відповідачем 1 не надано.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

При цьому доводами скарги не спростовані висновки суду що відсутність на момент укладання спірних договорів дарування від 13.01.2021 судових рішень про визнання за відповідачем 1 права особистої приватної власності на вказане майно, про поділ (виділ) часток кожному з подружжя, не спростовує законну презумпцію спільної власності майна подружжя.

Укладення спірних договорів дарування при таких обставинах та відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників право оскаржити договір з підстав їх недійсності.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Суд відповідно до наявних у справі доказів обгрунтовано встановив, що нотаріально посвідчена заява позивача ОСОБА_2 від 30 вересня 2020 року про надання згоди відповідачці ОСОБА_7 на укладення договорів викупу у спільну сумісну власність подружжя квартири та машиномісця, які є предметом спірних договорів дарування, містить відомості про те, що ця заява надана у зв`язку з тим, що на сплату договірної вартості цього нерухомого майна витрачалися спільні сумісні кошти подружжя та свідчить про те, що вказане майно колишнє подружжя вважало їх спільним сумісним, оскільки в іншому випадку така заява після розірвання між ними шлюбу за законом нотаріусом не вимагається (а.с. 22 т. 1)

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вчинення правочину за відсутності згоди одного із співвласників на розпорядження нерухомим майном (часткою майна), яке є спільною сумісною власністю, суперечать принципу рівності прав співвласників, та був об`єктивно і недобросовісно спрямований на виведення його від поділу спільного майна подружжя, що є підставою для визнання правочинів щодо розпорядження спільним майном недійсними.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги належними і допустимим доказами не підтверджені та не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 липня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегія І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований