П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 756/13076/15-ц

Провадження: № 22-ц/824/8717/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Стрільця Юрія Петровича в інтересах ОСОБА_1

на заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Белоконної І.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ПАТ «ПроКредит Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.09.2014 року між позивачем та ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» був укладений договір про надання овердрафту (Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в розмірі ліміту 500 000,00 гривень, процентна ставка 24% річних, строк дії овердрафту з 25.09.2014 по 26.09.2016. Банк всі зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у передбаченому договором розмірі. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_2 , а також із ОСОБА_1 25.09.2014 року було укладено договори поруки. Відповідач ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28.09.2015 борг за договором становив 574 917,22 грн, який складався з боргу по капіталу - 499 628,35 грн; боргу по процентах по графіку - 40 495,99 грн; боргу по процентах за неправомірне користування кредитом - 3 330,86 грн; пеня - 31 462,02 грн.

За викладених обставин, позивач просив суд стягнути на свою користь солідарно із ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 574 917,22 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за Договором про надання овердрафту №103.44940 від 25.09.2014 в розмірі 574 917 грн 22 коп, здійснено розподіл судовий витрат

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Стрілець Ю.П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові до ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження фактичного виділення кредиту ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» та використання вказаних коштів. Зауважує, що позивач направив вимогу про дострокове повернення коштів ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» на адресу, яка не відповідає зазначеній в договорі, а тому вважає звернення до суду із позовом необґрунтованим та передчасним.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 19 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу Пономаренко В.В. в інтересах АТ «ПроКредит Банк» заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що наданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є належним доказом користування овердрафтом та наявності заборгованості. Позичальник після отримання вимоги банку не заперечував факту користування овердрафтом. Для додатково підтвердження факту користування овердрафтом до відзиву на апеляційну скаргу долучається виписка за рахунком ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» про проведення фінансово-господарських операцій.

В судовому засіданні адвокат Стрілець Ю.П. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, АТ "ПроКредитБанк" просило слухати справу у відсутності представника позивача. За таких обставин колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2016 року оскаржується лише в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 25 вересня 2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» був укладений Договір про надання овердрафту №103.44940 (Кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит на таких умовах: розмір ліміту 500 000,00 гривень, процентна ставка 24% річних, строк дії овердрафту з 25.09.2014 по 26.09.2016 (а.с.8-11).

Пунктом 2.1 договору овердрафту встановлено, що овердрафт повинен бути повністю погашеним не пізніше дня припинення його дії.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25 вересня 2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_2 25.09.2014 року було укладено договір поруки №267745-ДП3.

Також 25.09.2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №339634-ДП1.

Відповідно до умов пункту 2.1 договорів поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання усіх зобов`язань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник.

Згідно з пунктом 4.1 договорів поруки передбачено, що порука діє з моменту укладення договору протягом усього строку користування кредитом, виданого на підставі кредитних договорів та до моменту, що наступить пізніше: припинення строку дії кредитних договорів, належного виконання усіх вимог кредитора. Непред`явлення кредитором вимоги про погашення поручителем заборгованості не тягне за собою припинення поруки. Кредитор вправі пред`явити вимогу поручителю про погашення заборгованості позичальника протягом 3 років з моменту виникнення існуючої на момент такої вимоги заборгованості позичальника.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, банк 20 липня 2015 року направив на адреси боржника та поручителів вимоги про повне дострокове погашення кредиту.

Відповідно до пункту 4.3 договору овердрафту, позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом п`яти днів з дня направлення позичальнику чи поручителям вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій вимозі.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 28.09.2015 у ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 574 917,22 грн, яка складається з: боргу по капіталу - 499 628,35 грн; боргу по процентах по графіку - 40 495,99 грн; боргу по процентах за неправомірне користування кредитом - 3 330,86 грн; пеня - 31 462,02 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник, ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс», не належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, а тому заборгованість, яка виникла у зв`язку із вказаним, повинна бути стягнена із позичальника та поручителів, з якими банком було укладено відповідні договори.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів ураховує наступне.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Колегія суддів ураховує, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору.

Частиною 2статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Банк на обґрунтування позовних вимог долучив до позовної заяви копії договорів кредиту та поруки, а також розрахунок заборгованості.

Однак, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі№ 333/5483/20 та інших.

Розрахунок заборгованості, на який посилається банк у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а тому не може вважатись належним доказом існування боргу.

Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, випискиза рахунком відповідача ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс», відкритихв АТ «ПроКредит Банк» банком суду надано не було.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банк довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та заборгованості, що заявлена до стягнення, а тому висновки суду в частині вирішення позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_1 не можуть вважатись правильними.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник банку долучив до відзиву на апеляційну скаргу виписку за картковим рахунком відповідача ТОВ «Торгово-транспортна компанія «Цементний альянс» за період з 25.09.2014 по 28.09.2015.

Вирішуючи питання прийняття нових доказів, колегія суддів відмічає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 ст. 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.

Отже, доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України, від 18.03.2019 року у справі № 61-28582ск18.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України (у редакції на час ухвалення судом першої інстанції рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Подавши суду першої інстанції клопотання про ухвалення заочного рішення (т. 1 а.с. 81), позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для прийняття судом апеляційної інстанції нового доказу, а саме, виписки по банківському рахунку відповідача, оскільки такий доказ до суду першої інстанції позивачем не подавався, такий доказ не був предметом дослідження суду першої інстанції, будь-яких заяв про долучення до матеріалів справи вказаного доказу позивачем не подано, а також не обґрунтовано та не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Слід відмітити і те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги банку в повному обсязі, не урахував і те, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18 вказано, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позивальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (правовий висновок, викладений

Отже, після направлення АТ «ПроКредит Банк» 20 липня 2015 року вимог про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом банк втратив право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, а також пеню.

Пунктом 4.3 кредитного договору, та змістом вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом 5 банківських днів з дня відправлення (вручення) позичальнику чи поручителям вимоги.

Тобто, згідно вимоги повне погашення кредитну мало відбутися не пізніше 25.07.2015 року.

У вимогах банк зазначив, що борг, який підлягає погашенню у повному обсязі, станом на дату вимоги (16 липня 2015 року), складає: 499 628,35 грн - капітал дострокового погашення, 13 612,10 грн - борг по процентам, 1 563,69 грн - пеня, а всього 514 804,14 грн.

В той же, час у розрахунку заборгованості, долученому до позовної заяви убачається, що банк, після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту продовжив нараховувати проценти та пеню до кінця вересня 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.09.2015 року, заборгованість за кредитним договором складає 574 917,22 грн, яка складається з: боргу по капіталу - 499 628,35 грн; боргу по процентах по Графіку - 40 495,99 грн; боргу по процентах за неправомірне користування кредитом - 3 330,86 грн; пеня - 31 462,02 грн.

Оскільки строк кредитування за наданим відповідачу кредитом закінчився у липні 2015 року, вимоги банку про стягнення відсотків та пені, нарахованих після липня 2015 року (закінчення строку кредитування) є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Також, колегія суддів вважає за необхідне відмітити і таке.

Як зазначено вище, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов`язання, виникає декілька самостійних зобов`язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов`язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є.

Порука декількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобов`язання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука).

Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою.

У справі, яка переглядається, предметом спору є окремі договори поруки, за якими кожен з поручителів поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

З огляду на викладене, й, на відсутність положень про солідарну відповідальність поручителів у нормах чинного законодавства та в умовах договорів поруки, відсутні підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, на вказане уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про солідарне стягнення з поручителів заборгованості за окремими договорами поруки.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини у справі, висновки суду не відповідають наданим сторонами доказам, судом неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Стрільця Юрія Петровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 25 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02 лютого 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді

С. М. Верланов

В.А. Нежура