САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1877/22
Провадження №2/726/45/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., з участю секретаря судового засідання Осипчук Ю.М., Житарь С.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Бартусевич В.М., відповідача: ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Кодрян Я.Д., представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради Немилостивого І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернівці справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бартусевич Влади Миколаївни, третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бартусевич В.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був розірваний. Позивач змінювала прізвище в зв`язку з заміжжям. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 залишився проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . 3 цього часу відповідач жодного разу не відвідав свого сина, жодного разу не зателефонував, не поцікавився як почувається дитина, що з нео відбувається. Відповідач повністю самоусунувся від вихования та забезпечення дитини. Вказує, що ОСОБА_3 перебував повністю на утриманні позивача та її батьків. Позивач не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів. Добровільно відповідач матеріальної допомоги не надавав і не надає. 3 травня 2019 року позивач проживає з дітьми у свого чоловіка ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина називає чоловіка матері - ОСОБА_5 татом. Пояснює, що відповідача у справі, дитина не знає, ніколи не бачила та не чула. Крім того звертає увагу суду на те, що позивач ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватися з сином і відповідачу було відомо місце проживання позивача з дитиною, ОСОБА_2 ніколи не виявляв бажання спілкуватися з сином та піклуватися про нього, не цікавився станом здоров`я дитини, не звертався до лікаря з цього приводу, не цікавився навчанням сина, всі ці дії вчиняла мати, яка повністю опікувалася дитиною. Оплату за перебування дитини в приватному ДІЗ також здійснювала мати. Вказує, що саме теперішній чоловік замінив дитині батька і в родині створена дружня атмосфера любові та взаємної поваги. Чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 бажає усиновити ОСОБА_3 . Вказує також, що дитина не має до свого біологічного батька батьківських почуттів та не сприймає його як батька, вважає його сторонньою людиною та бажає змінити прізвище на « ОСОБА_6 ». Вважає, що таку поведінку відповідача протягом більш як десять років можна розцінити, як свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками та ухилення від виховання дитини. Просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та її представник в судовому засіданні, надали пояснення аналогічні позовній заяві, позов підтримали та просять його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали наданий відзив та просять суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач пояснив, що на даний час близько п`яти років проживає і працює в Швеціі, раніше приходив до позивачки, щоб побачити дитину, але позивачка та її родичі не давали йому бачитись з дитиною, налаштовуючи ОСОБА_7 проти нього. Відповідач також пояснив, що не хотів конфліктів з позивачкою. Неодноразово звертався до позивачки з проханням відкрити рахунок, щоб він міг переказувати кошти на утримання сина, на що позивачка відмовлялась від будь-якої допомоги з його сторони, речі, які він передавав сину, позивачка повертала назад. Кожен раз, коли він намагався побачитись з сином, дитину забирали. Пояснив також, що відчуває любов та опіку до сина, де син проживає зараз він не знає, так як позивачка з сім`єю переїхали. Стверджує, що хоче спілкуватись з сином та піклуватись про нього. Згадує, що приходив до сина, коли йому було два роки, проте двері перед ним зачинили, але йому вдалось поспілкуватись з сином через вікно. Коли дитині було 3 роки відповідач прийшов до сина, погрався на подвір`ї, після чого йому сказали, щоб він не приходив, так як у них інша сім`я. Потім він не знав, де позивачка з сином проживали, так як вони переїхали. Зазначає, що кожен рік, іноді, двічі на рік, без перешкод давав дозвіл на виїзд дитини за кордон на оздоровлення. Вказує також, що кожен раз, коли він намагався побачити сина, позивачка та її родичі вчиняли сварки, він не хотів, щоб дитина це бачила, не хотів травмувати сина. Позивачка постійно казала відповідачу, що у неї нова сім`я та не потрібно приходити, постійно казала, що він переслідує їх. Вважає, що, коли батьки сваряться для дитини це важко. Розповідає також, що, коли син хворів він прийшов до лікарні, проте ОСОБА_8 його вигнала та не пустила до сина. Пояснює, що був в органі опіки та піклування, і намагався вирішити питання про побачення з сином та збирав документи, проте через нестачу коштів на адвоката не довів справу до кінця. На разі, знаходиться за кордоном, працює за контрактом. Виїхав, ще до початку війни. Раніше дитина була дуже маленька, побачення можливо було тільки з дозволу та в присутності матері, зараз ОСОБА_7 вже 12 років, він може з ним спілкуватися самостійно, по телефону, скайпу, через соцмережи. Просить суд не позбавляти його батьківських прав, це єдина його дитина, він любить сина та, на разі, має намір відстоювати свої права на побачення та спілкування з сином у відповідних органах.

Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні Немилостивий І. підтримав наданий висновок про те, що питання про позбавлення батьківських прав потрібно вирішити в інтересах дитини на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , та пояснила, що відповідач пішов з сім`ї за три дні до дня народження дитини. Всі ці роки він не приходив до дитини, хоча проживав поряд, жодного разу, проходячи повз них, не цікавився дитиною. Вони допомогали утримувати і позивачку, і дитину. Дитина - ОСОБА_3 не знає свого рідного батька. Дозволи на виїзд за кордон відповідач давав завжди.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона є рідною тіткою ОСОБА_3 . Підтверджує те, що дійсно рідний батько дитини ОСОБА_2 не цікавився життям дитини, не приймав участь у вихованні та не приходив до нього. Фінансово не допомагав.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона є хрещеною ОСОБА_3 . Підтверджує те, що дійсно рідний батько дитини ОСОБА_12 не цікавився життям дитини. Пояснює, що, коли бачила відповідача, останній не питав про дитину, в свою чергу, ОСОБА_3 не питав про батька. Чи вони спілкувались по телефону ОСОБА_11 не відомо.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивачки, її дитина та ОСОБА_3 друзі. Свідок суду пояснила, що ОСОБА_2 не спілкується зі своєю дитиною, а малолітній ОСОБА_3 батьком називає нинішнього чоловіка позивачки - ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що є чоловіком позивачки. Пояснив суду, що вони разом проживають з дитиною з 2017 року, одружені з ОСОБА_1 з 2019 р. Також пояснює, що вони не можуть виїхати за кордон, через те, що постійно потрібно просити дозвіл у відповідача, який жодним чином не допомагає виховувати малолітнього ОСОБА_3 , не цікавиться його життям та не спілкується з ним. Має на утриманні трьох своїх дітей та бажає усиновити ОСОБА_3 . ОСОБА_3 називає його татом та не хоче спілкуватись з рідним батьком.

Допитана в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , як свідок, суду показала, що малолітній ОСОБА_3 знаходиться повністю на її утриманні, відповідач не допомагає і не допомагав фінансово. Не цікавиться життям дитини взагалі. Пояснює, що не чинить опір у спілкуванні. Дитина називає «татом» нинішнього чоловіка - ОСОБА_5 та не хоче спілкуватись з рідним батьком.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю відповідача та пояснила суду, що позивачка вийшла заміж за її сина у 2008 р. Син слухався дружину, був хорошим чоловіком. Сидів з новонародженою дитиною вдома, коли відповідачка ходила на роботу. Коли між ними виникали сварки, вони ( ОСОБА_1 та її родичі) виганяли з дому її сина, та не допускали до дитини. Пояснює, що, коли син з невісткою посварились останній раз, то невістка взагалі заборонила бачити дитину та сказала, що у неї інша сім`я. Син хотів спілкуватись з дитиною, проте позивачка не дозволяла, вчиняла сварки. Останній раз, коли син давав дозвіл на виїзд за кордон, дитина сиділа в авто і відповідачка не дала побачити дитину. Син постійно намагався побачитись зі своєю дитиною, але йому не дозволяли та не допускали до дитини. Пояснює, що ОСОБА_15 вже вдруге вийшла заміж після розлучення з її сином і жодного разу не дозволяла спілкуватись з онуком. Згадує, що в 2018 році син пішов до своєї дитини, але ОСОБА_15 (позивачка) йому відмовила у побаченні, пояснивши, що у них вже інша сім`я та, наполягала щоб ОСОБА_16 більше не приходив. Син багато разів телефонував до позивачки, просив, щоб дозволила спілкуватись, але вона завжди відмовляла. Наголошує також, що ОСОБА_16 (відповідач) ніколи не ухилявся від спілкування з своїм сином, пропонував допомогу, але його не хотіли навіть слухати. Вказує, що її син має м`який характер і він не хотів травмувати дитину сварками. Крім того, зазначила, що їй також не дозволяли бачитись з онуком, не кликали на день народження дитини. Розповідає, що неодноразово намагалась побачити онука через паркан, бачила, як він грається, але, коли її бачили одразу забирали дитину. Допомоги від сина позивачка не приймала і не хотіла, а син не хотів лізти та заважати. У 2018 році син поїхав за кордон та періодично приїзджав. Пояснює, що, коли розглядалась справа стосовно позбавлення батьківських прав щодо дитини у службі у справах дітей, син був за кордоном.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона є сусідкою відповідача та знає обох сторін по справі з хорошої сторони. Пояснила також, що була свідком як ОСОБА_15 з ОСОБА_18 розійшлись. ОСОБА_19 бачить майже кожен день, так як проїзджає попри них кожен день на велосипеді. Вказує, що ОСОБА_16 ніколи не відмовлявся від сина, від його виховання чи допомоги, проте його не допускали до дитини, не давали можливості спілкуватись. Вказує, що ОСОБА_16 розповідав, що ходив до сина, щоб побачити, поспілкуватись, привітати з днем народження, проте його не пустили до дитини. Коли хотів допомогти фінансово, то відповідачка не брала кошти, пояснивши, що їй від нього нічого не потрібно і взагалі вона не хоче бачити відповідача. Пояснює також, що ОСОБА_16 говорив постійно, що хоче бачити дитину і жалівся зі сльозами на очах, що йому не дозволяють та говорив, що дитина підросте та все зрозуміє сам. ОСОБА_16 завжди давав дозвіл на виїзд за кордон без перешкод.

Малолітній ОСОБА_3 , що був допитаний за участю представника органу опіки та піклування, показав суду, що з рідним батьком не знайомий і спілкуватись не хоче. Вважає, що його батько ОСОБА_5 , з яким він проживає протягом 6 років та хоче мати прізвище « ОСОБА_6 ».

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та є сином сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.07.2011 p., серії НОМЕР_1 актовий запис №1608 (а.с. 10), який проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією акту від 29.07.2022 р. ОСББ «Сонячний Острів» та копією акту № 84 від 25.07.2022 р. ПП «Житлосервіс» (а.с. 17).

Так, відповідо до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - здоровий та додатково вказана інформація про те, що батько дитини ОСОБА_2 , 1985 р.н. впродовж останніх десяти років до лікаря з приводу здоров`я дитини не звертався.

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Сагірського районного суду м. Чернівці від 27.12.2012 р (а.с. 14).

Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали шлюб 14 листопада 2019 р., актовий запис №2215.

З висновків гімназії «Надія» № 47 від 12.09.2022 р. та №26 від 26.07.2022 р., № 38 від 26.07.2022 р. слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проявляє теплі почуття до матері, розповідає про неї з любов`ю, батько дитини ОСОБА_2 протягом перебування дитини в дошкільному навчальному закладі та в навчальному закладі не цікавиться життям дитини, не з`являється до навчального закладу, де навчається його син.

Висновком органу опіки та піклування від 09.11.2022 р. №01/02 24/3649 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновок наданий на підставі документів заявниці, за відсутності ОСОБА_2 .

Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, зроблений у відсутності особи, щодо якої вирішувалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав, в ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не наведено обставин про намагання вказаного органу як відповідального за захист прав дітей об`єктивно визначити ставлення батька до сина, та яким чином позбавлення відповідача батьківських прав захистить інтереси дитини, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач протягом всіх років, проживання окремо від сина, намагався належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, проте через неприязні стосунки після розлучення з матір`ю дитини йому не вдається налагодити спілкування з сином.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Крім того, свідки не спростували того факту що відповідач не приймає участі у вихованні сина ОСОБА_3 саме з причин відсутності у останнього на це бажання та свідомого ухиляння від виховання сина, навпаки, надано свідчення того, що дитині забороняють спілкуватись з батьком та при будь-якому намаганні у спілкуванні батька з сином чинять опір.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази саме умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для можливості захистити свої права, визначивши у судовому порядку час для спілкування з дитиною, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина ОСОБА_3 , однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки батько ОСОБА_2 фактично усунутий від спілкування з сином.

ОСОБА_2 висловлював бажання спілкуватися з дитиною, має намір на відновлення відносин і з ним, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між батьком і сином можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, доцільність вжиття якого органом опіки та піклування достатньо не аргументовано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись: ст.ст. 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бартусевич Влади Миколаївни, третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесених.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.11.2023 року.

Головуючий суддя Л. В. Байцар