Провадження № 2/522/7083/23
УХВАЛА

18 грудня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в період з грудня 2020 року по серпень 2023 року у розмірі 26776,33 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року було відкрито провадження у справі.

28 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на сплату заборгованості у підтвердження чого надав квитанції.

13 грудня 2023 року від відповідача надійшла заява про закриття провадження по справі, так яка замість боргу за відповідачем рахується переплата у розмірі 1251,44 гривні.

15 грудня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, а саме стягнення заборгованості, яка станом на 31.08.2023 року складала 26776,33 грн., а після 15.12.2023 року на особовому рахунку значиться переплата. Проте, оскільки за подачу позову було сплачено судовий збір, то позивач просив стягнути даний судовий збір з відповідача на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України. В заяві також просив про розгляд клопотання без участі представника позивача.

18 грудня 2023 року до суду від відповідача надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При цьому, відповідач просив відмовити у стягнення судового збору.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за можливе прийняти відмову від частини позовних вимог та закрити провадження по справі, на підставі нижченаведеного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до ч.1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частина 3 цієї статті встановлює, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Судом встановлено, що відмова представника позивача від даного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку про можливість прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Водночас, щодо вимоги про стягнення з відповідача судового збору, суд виходить з наступного:

Позивач заявляючи про повернення судового збору посилається на положення ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У частині третій вказаної статті зазначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2023 року позивачем засобами поштового зв`язку було направлено позовну заяву до Приморського районного суду м. Одеси.

Вказана позовна заява надійшла до суду 12 жовтня 2023 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2023 року було відкрито провадження у справі.

Позивачем пред`явлено позов про стягнення заборгованості за спожитий природний газ в період з грудня 2020 року по серпень 2023 року у розмірі 26776,33 грн.

28 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідачем до відзиву було долучено копії квитанцій та платіжних інструкцій про сплату за спожитий газ за період з листопада 2020 року по жовтень 2023 року, акти про монтаж/демонтаж побутового лічильника від 12.09.2023 року.

Також відповідачем долучено акт звіряння фактичного використання об`єктом споживача об`ємів природного газу та витяг з GASUA.

З наданих суду матеріалів слідує, що відповідачем протягом певного часу вирішувались питання про обсяги газу, які були спожиті, про оплату обсягів спожитого газу за показниками лічильника обліку газу.

Так, після зміни відповідачу побутового лічильна газу, відповідачем було сплачено суму боргу, про що наявні відповідні квитанції, копії яких містяться в матеріалах справи.

15 грудня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, в зв`язку з тим, що відповідач після відкриття провадження у справі погасив заборгованість.

Однак, як вбачається з досліджених судом матеріалів, питання щодо погашення боргу вирішувалось з відповідачем ще у вересні 2023 року, а позовну заяву подано в жовтні 2023 року. Тобто, позивач, не дочекавшись остаточного вирішення питання щодо сплати за спожитий газ, оскільки відповідач оспорював покази та обсяг спожитого газу, подав до суду позовну заяву з вимогою про сплату заборгованості та судового збору.

Відтак, перевіривши надані матеріали, вважати, що вимоги позивача задоволені відповідачем саме після пред`явлення позову, у суду немає підстав, а тому підстави для стягнення судового збору з відповідача відсутні.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

В постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Таким чином, враховуючи заперечення відповідача щодо стягнення з нього судового збору, які на переконання суду є обґрунтованими та доведеними, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні даної вимоги.

Отже, в даному випадку, відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст.ст. 142, 144, 206, 255, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» від позову.

Провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя