Справа № 367/7569/18
Провадження №2/367/490/2023
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Шаповала О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені під час підготовчого судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства.

Позивач просить: визнати ОСОБА_3 батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », ім`я, по батькові, дату народження та місце народження залишити без змін.

23 листопада 2018 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у даній справі.

02 березня 2021 року ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області Кравчук Ю.В. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_7

19 грудня 2018 року надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 , в якому остання просить закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Обґрунтовуючи клопотання позивач вказує, що на час звернення із клопотанням існує рішення суду, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2016 року по справі №367/6178/16-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 відмовлено, оскільки вказане рішення, у порушення вимог ч.1 ст.324 ЦПК України не оскаржено в апеляційному порядку. Таким чином, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09.11.2016 у справі №367/6178/16-ц набрало законної сили. У 2017 році позивач ОСОБА_3 повторно звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з аналогічною позовною заявою. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 04.09.2017 у справі №367/4883/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства відмовлено у відкритті провадження на підставі п.3 ч.2 ст.122 ЦПК України оскільки в провадженні судді Ірпінського міського суду Київської області перебувала аналогічна справа, по якій було винесено рішення, яке не було оскаржено до апеляційної інстанції та вступило в законну силу, ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 вказану ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04.09.2017 у справі №367/4883/17 залишено без змін, постановою Верховного Суду від 04.07.2018 ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04.10.2017 у справі №367/4883/17 залишено без змін. Відповідач ОСОБА_2 вказує, що підстави позову ОСОБА_3 не змінилися, позивач лише долучив до справи висновок біологічної експертизи, який він вже долучав при розгляді справи у суді касаційної інстанції, при цьому суд касаційної інстанції не вважав за необхідне з урахуванням даної експертизи направити справу на новий розгляд, а отже, відповідач вважає рішення у справі остаточним, яке не може бути переглянуто, оскільки спір з даного приводу вже вирішено, і в разі перегляду його з урахуванням подачі нового позову з новими підставами, які вже були враховані судом раніше буде порушено принцип щодо остаточності судового рішення. Також, на переконання відповідача, долучені до справи фотокартки з дитиною та копії чеків не є новими підставами для позову, оскільки при розгляді інших позовних заяв позивача, суди виходили з того, що ОСОБА_3 дійсно проживав з ОСОБА_2 , а відтак мав можливість робити фотознімки з дитиною та придбавати деякі товари.

03 липня 2023 року до суду надійшли письмові заперечення від позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_8 на клопотання про закриття провадження у справі. Позивач та його представник звертають увагу суду, що при вирішенні питання тотожності позовів правове значення мають не ті підстави, якими позивач обґрунтував позов при зверненні до суду, а підстави, за якими вирішено справу, враховуючи можливість зміни підстав позову за відповідною заявою позивача. Вважають, що підстави позову по справах №367/7569/18 та №367/6178/16 не є тотожними. Так, позивачу було відмовлено у позові по справі №367/6178/16 на тій підставі, що в судовому засіданні встановлено, що відомості про батька дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження, зазначені у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, інших відомостей, що засвідчують походження дитини від позивача суду не надано. При вирішенні справи №367/6178/16 судом не була встановлена та досліджена жодна з обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги у справі №367/7569/18, суд не досліджував експертного висновку про біологічне батьківство дитини №MGТ1516, яким підтверджено кровну спорідненість батька і сина та не проводив молекулярно-генетичну експертизу, а тому підстави позовів у вищезазначених справах не є ідентичними, та як наслідок, відсутні будь-які підстави для закриття провадження у справі №367/7569/18.

На переконання позивача та його представника, доводи відповідача про те, що експертний висновок про біологічне батьківство досліджувався судами раніше - не відповідає дійсності та спростовується в тому числі і висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 у справі №367/1965/17, відповідно до якого додані до касаційної скарги додатки, а саме: експертний висновок про біологічне батьківство, довідка про навчання дитини, фотокартки та клопотання про виклик свідків стосуються вирішення спору по суті, а тому в силу ст. 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не досліджуються та не перевіряються. Позивач та його представник зазначають, що позивач неодноразово звертався до Ірпінського міського суду Київської області із позовами про визнання батьківства, однак всі ці позови були безпідставно повернуті позивачу лише на тій підставі, що існує судове рішення у справі №367/6178/16, яке набрало законної сили, при цьому, по жодній із справ не досліджувались обставини, на які посилається позивач у рамках розгляду справи №367/7569/18, що виключає тотожність підстав таких позовів. Враховуючи викладене, позивач та його представник просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши пояснення позивача, який заперечив проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі з підстав, викладених у письмових запереченнях, дослідивши матеріали справи, а також оглянувши матеріали справ №367/6178/16-ц та №367/4883/17, суд вважає, що провадження у вищевказаній справі необхідно закрити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини (справа №367/6178/16-ц), в якому просив: визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », ім`я, по батькові, дату народження та місце народження залишити без змін; в графі відомості про батька дитини вказати батьком « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України» та видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін.

Позов був обґрунтований тими обставинами, що з 2009 по 2015 рік позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою, проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_9 . Оскільки сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві дитини відомості про батька зазначені у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, зокрема, в розділі «батько» записаний ОСОБА_10 , тобто прізвище відповідачки, а ім`я та по-батькові позивача. Позивач зазначав, що бере участь в утриманні та вихованні сина з його народження, створює необхідні умови для його проживання, вважає себе батьком ОСОБА_9 , має численні фотографії та відео, де вони зображені разом, той факт, що це його дитина також зможуть підтвердити сусіди, лікар, завідуюча дитячим садком та вихователі. Відповідач відмовляється визнати батьківство позивача, а тому, на підставі ст.128 СК України, позивач звернувся до суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі №367/6178/16-ц відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Рішення суду про відмову у позові обґрунтоване тим, що в судовому засіданні встановлено, що відомості про батька ОСОБА_9 зазначені у відповідності до ч.1 ст.135 СК України, інших відомостей, що засвідчують походження Матвія від позивача суду не надано.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі №367/6178/16-ц в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили.

23 червня 2017 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у справі № 367/1965/17 закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки по аналогічній справі, між тими самими сторонами з тим самим предметом спору і з тих самих підстав прийнято рішення, рішення по справі не оскаржувалось до апеляційного суду та набрало законної сили.

26 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання батьківства (справа №367/4883/17), в якому просив: визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »; в графі відомості про батька дитини вказати батьком « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України» та видати свідоцтво про народження дитини з урахуванням вказаних змін. Підставами позову позивач зазначив, що він є батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідачкою визнається факт його батьківства, з моменту народження дитини він проживав разом з ним, брав участь в його утриманні та вихованні, дитина вважає його батьком, просив призначити у справі судово-генетичну експертизу.

04 вересня 2017 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/4883/17 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів громадянського стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області про визнання батьківства.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року, постановленою у справі №367/4883/17, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 04 вересня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №367/4883/17 ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства (справа №367/7569/18). Позивач просить: визнати ОСОБА_3 батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », ім`я, по батькові, дату народження та місце народження залишити без змін.

На обґрунтування позову позивач зазначив наступні обставини: з 2009 року до березня 2015 року позивач проживав спільно з ОСОБА_2 , після народження дитини ОСОБА_4 продовжив проживати спільно з ОСОБА_2 і своїм сином ОСОБА_11 , брав участь у вихованні та утриманні дитини, влаштував дитину у дошкільний заклад, особисто він писав заяву про влаштування дитини до школи, приділяв багато часу його навчанню, висновком про біологічне батьківство №MGT1516 було підтверджено факт його батьківства, відповідач чинить перешкоди в його спілкуванні з дитиною та участі у його вихованні, а тому на підставі ст.128 СК України просив визнати його батьківство.

Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені (т.2, а.с.152), ОСОБА_3 змінив прізвище та ім`я на ОСОБА_12 , про що Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис №6 від 02 березня 2021 року.

Згідно із пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; та практику Суду як джерело права.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд рішення касаційним судом не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу мають місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та неспростованого характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia) від 24 липня 2003 року, п. 52).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає ті ж самі підстави позову, з якими звертався і раніше, а саме що з 2009 року до березня 2015 року позивач проживав спільно з ОСОБА_2 , відомості про батька дитини зазначені відповідачем на підставі ч.1 ст.135 СК України, після народження дитини - ОСОБА_4 продовжив проживати спільно з ОСОБА_2 і своїм сином ОСОБА_11 , брав участь у вихованні та утриманні дитини, при цьому доповнюючи їх новими обставинами, а саме висновком про біологічне батьківство та посиланням на створення відповідачем перешкод в спілкуванні позивача з дитиною та участі у його вихованні. Отже, позивачем не змінено підстави позову, а лише доповнено їх новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин.

За таких обставин, оскільки наявне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2016 року у справі №367/6178/16-ц, яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, та яке в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалося та набрало законної сили, суд приходить до висновку про наявність підстави для закриття провадження у справі.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.255, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського управління юстиції Київської області про визнання батьківства закрити на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Кравчук