Провадження №2/932/810/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

третьої особи: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУЛС», Комунальне житлово експлуатаційне підприємство «ПІВДЕННЕ» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про відшкодування витрат та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

28.12.2019 позивач звернувся із позовом у якому, із урахуванням заяв від 18.02.2021 та від 27.11.2023, просить стягнути із Дніпровської міської ради на свою користь відшкодування вартості невід`ємних поліпшень нежитлового приміщення ХІІ за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 56 в сумі 1 313 662 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2021 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 02.07.2021 провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 06.05.2022 справу прийнято до розгляду головуючим суддею Цитульським В.І.

Ухвалою суду від 07.08.2023, провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 27.11.2023 закрито підготовче провадження по справі.

Узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач набула право власності на нежитлові приміщення ХІІ за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору від 31.07.2013. Після придбання майна була проведена його реконструкція, в наслідок чого вартість його поліпшень склала 1 313 662 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2018 витребувано від позивача вказане нежитлове приміщення. Відтак позивач просить відшкодувати їй вартість таких поліпшень, які є невід`ємними.

Відповідачем подано відзив, мотиви якого зводяться до того, що позивачем не доведено позовних вимог.

Відповідь на відзив та долучені до нього докази, подані 27.11.2023, судом до розгляду не прийнято, у зв`язку із відсутністю доказів його надсилання іншим учасникам справи.

Відповідь на відзив та докази, подані 28.11.2023, подані поза межами встановлених процесуальним законом строків та без клопотання про їх поновлення, тому залишені судом без розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову. Представник вказував, що перед набуттям приміщенням у власність позивач його орендувала.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Обставини, встановлені судом.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.04.2018, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2020 та постановою Верховного Суду, витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення ХІІ за адресою: м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, буд.56.

Вказаним рішенням встановлено, що в межах процедури банкрутства Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне», справа №34/5005/4591/2012, вказане приміщення було відчужене в користь ТОВ «Тулс».

В свою чергу ТОВ «ТУЛС» відчужено таке майно на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу № 3311 від 31.07.2013.

Разом із тим, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2017 у справі №34/5005/4591/2012 про банкрутство КЖЕП «Південне» задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі.

Судами встановлено, що територіальна громада міста Дніпра набула права власності на нежитлове приміщення ХІІ за адресою: АДРЕСА_1 з 10.09.2003, при цьому таке майно обліковувалося на балансі КЖЕП «Південне» за відсутності правових підстав.

Згідно висновку №130/19, складеного 25.06.2019 на замовлення ОСОБА_1 , вартість невід`ємних поліпшень, виконаних в результаті переобладнання нежитлових приміщень ХІІ за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 313 662 грн.

При цьому експерт, окрім огляду приміщення, виходив із даних технічного паспорту приміщення станом на 07.03.2013 та поверхового плану приміщення станом на 23.11.2007.

Із вказаних документів вбачається, що до 2013 року об`єкт складався із восьми приміщень та лоджії, після цього приміщення 1-3, 7, 8 та лоджія були об`єднані в одне приміщення.

Клопотання позивача про призначення судової експертизи залишено без розгляду на підставі ч.2 ст.126 ЦПК України. Інші надані позивачем письмові докази не приймаються судом до уваги на підставі ч.8 ст.83 ЦПК України.

Допитані в судовому засіданні свідки ствердили, що приміщення ХІІ за адресою: АДРЕСА_1 було в занедбаному стані. Приблизно у 2013-2014 роках (свідок ОСОБА_5 вказував, що ремонт здійснено в 2012 2014 роках) ОСОБА_1 зробила в приміщенні ремонт.

За подання позову позивач сплатив 9 605 грн. судового збору за подання позову/

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України.

За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч.4 ст.390 ЦК України «Розрахунки при витребуванні майна із чужого незаконного володіння», добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-389цс16 зазначено, що положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

За приписами ст.778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця (ч.1). Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч.5).

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.83 ЦПК України , позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2). Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4). Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8). Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (ч.9).

За приписами ч.2 ст.126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого Королівства», заява №23452/94 і пункт 54 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі», заява №28249/95).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

У позовній заяві та усіх уточненнях позивач вказує, що поліпшення нежитлових приміщень ХІІ за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 56 мали місце після набуття майна у власність позивачем (31.07.2013) та полягали у реконструкції приміщення.

Проте судом встановлено, що реконструкція приміщення мала місце до 07.03.2013, тобто до набуття позивачем права власності на такі приміщення.

Викладене вбачається із копії поверхових планів станом на 2007 рік та на 2013 рік.

Викладене узгоджується із показаннями свідків, які вказували на нерозривність процесу перетворення приміщення із покинутого (включаючи звільнення приміщення від сміття) у відремонтоване.

Судом не беруться до уваги показання свідків про час проведення ремонтних робіт, адже такі покази є приблизними, охоплюють значний проміжок часу (2012 2014 роки).

Також викладений висновок узгоджується із показаннями представника позивача про те, що спочатку приміщення орендувалося позивачем.

Таким чином суд приходить до переконання що реконструкція, яка була завершеною до 07.03.2013, була здійснена одночасно з іншим ремонтом приміщення.

Жодного об`єктивного доказу того, що будь-які поліпшення вказаних приміщень відбувалися після 31.07.2013 позивачем не надано. Зокрема дозволи на проведення будівельних робіт, акти на підключення систем надання комунальних послуг, акти введення в експлуатацію готового об`єкту, банківських квитанцій про оплату за надані послуги, тощо (будь-які докази, які б можна було визнати об`єктивними, перевірити їх достовірність).

В свою чергу, дії які відбувалися із приміщенням до 31.07.2013 не охоплюються підставами позову у даній справі. Крім того, невід`ємні поліпшення в орендованому майні, здійснюються за згодою власника, якої позивачем не долучено.

При розгляді справи по суті, представник позивача намагався подати копії договору підряду від 15.08.2013, предметом якого було визначено капітальний ремонт та переобладнання нежитлових приміщень ХІІ за адресою: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 56 із актом приймання робіт від 02.04.2014, які нібито надано контрагентом позивача у 2023 році.

Проте у позові позивач не вказував про існування відповідного договору та про труднощі в його поданні до суду. Позивач був стороною відповідного договору, тому один примірник відповідних документів мав бути наявний у позивача. Тобто походження таких доказів є сумнівним.

Крім того такі докази подані із порушенням процесуальних строків, без клопотання про їх поновлення.

У позивача було достатньо часу для подання доказів. Так він мав обов`язок пожати докази разом із позовом.

Окрім того, саме позивач подав заяву про відновлення провадження у справі та мав достатньо часу для збору усіх доказів. В підготовчому засіданні 02.10.2023 представник позивача не подавав жодних клопотань. У підготовче засідання 16.10.2023 представник позивача не з`явився, вказував на відрядження, хоча дата засідання з ним було погоджено (суд визнав таку неявку безпідставною). В підготовчому засіданні 27.11.2023 представником також не подавалося доказів.

При поданні доказів поза підготовчим провадження представник навіть не заявив клопотань про поновлення процесуальних строків.

Відтак, на переконання суду, судом було дотримано вимог п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, за якою суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Усі негативні наслідки для позивача, пов`язані із неприйняттям доказів до уваги судом, є наслідком дій самого позивача, тому відповідальність за це покладається виключно на останнього (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Відтак суд приходить до переконання про недоведеність заявлених позовних вимог, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат до стягнення на заявлено.

На підставі наведеного та керуючись статтями 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТУЛС», Комунальне житлово експлуатаційне підприємство «ПІВДЕННЕ» Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про відшкодування витрат та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28.12.2023.

Суддя: В.І. Цитульський