КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1464/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року (суддя Ільєва Т.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

у березні 2021 року позивачзвернувся до суду з позовом про визнання недійсним шлюбу, укладеного з ОСОБА_2 , з моменту його укладення 4 березня 2016 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 4 березня 2016 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві внесено актовий запис №263 від 4 березня 2016 року. Державна реєстрація шлюбу проведена на підставі заяви про державну реєстрацію шлюбу від 2 березня 2016 року.

Позивач зазначав, що дітей вони не мають, не набули спільного майна та фактично спільно не проживали і спільного господарства не вели, оскільки він працює та постійно проживає за межами України, а відповідач постійно проживає з сином від першого шлюбу в Україні.

Позивач стверджував, що ще до укладення шлюбу з 2011 року відповідачка хворіла на онкологічне захворювання та мала 3 групу інвалідності, про що йому не було відомо на момент укладення шлюбу в 2016 році. В 2017 році відповідачка відпочивала разом з батьком та сином від першого шлюбу на гірськолижному курорті в Словаччині, де травмувалася. По приїзду в Україну вона пройшла обстеження, в результаті якого було виявлено метастази в кістках і легенях. Відповідачка пройшла необхідне лікування, в тому числі курс хіміотерапії та хірургічні втручання, внаслідок чого отримала 1 групу інвалідності.

Позивач посилався на те, що відповідачка відмовилася від проходження добровільного медичного обстеження до укладення шлюбу, внаслідок чого приховала від нього на момент реєстрації шлюбу дійсний стан свого здоров`я, зокрема наявність тяжкої хвороби - онкологічного захворювання (інвазивна протокова карцинома м/3 Т1МN0) та 3 групу інвалідності, хвороба почала прогресувати після реєстрації шлюбу, внаслідок чого відповідачка отримала 1 групу інвалідності. У зв`язку із вказаною хворобою відповідачці не рекомендовано вагітніти, оскільки вказана хвороба та її наслідки можуть негативно відобразитися на здоров`ї дітей та самої відповідачки у випадку вагітності.

Позивач стверджував, що враховуючи вищезазначене, він не може створити повноцінну сім`ю разом з відповідачкою, що суперечить його правам та інтересам, які він мав при укладенні шлюбу. Якби відповідачка повідомила його належним чином про дійсний стан свого здоров`я та наслідки для їх майбутньої сім`ї (можливості мати дітей), він міг відмовитися від укладення шлюбу, оскільки шлюб без дітей суперечить його інтересам і його волевиявленню.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Соболівський А.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду обґрунтовано виключно твердженням про те, що позивачем не надано доказів приховування будь-яких обставин щодо стану здоров`я відповідачки на момент вступу в шлюб, а аргументи відповідачки щодо обізнаності позивача про стан її здоров`я на момент укладання шлюбу позивачем не спростовано.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції поклав на позивача заздалегідь недосяжний обов`язок доказування відсутності попередження його відповідачкою про стан здоров`я останньої, хоча зрозуміло, що у позивача навіть теоретично не може бути доказів не вчинення певних дій відповідачкою, оскільки відсутність певної дії доводиться відсутністю доказів її вчинення.

Представник позивача стверджує, що виключно відповідачка могла надати докази виконання нею обов`язку щодо повідомлення позивача про стан її здоров`я, а саме наявність тяжкої хвороби, а покладення судом першої інстанції на позивача обов`язку доведення протилежного і відмова в задоволенні позову з підстав невиконання такого обов`язку є свідченням свавільності судового рішення.

Представник позивача зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту повідомлення позивача про наявність у неї тяжкої хвороби до укладення шлюбу. Належними та допустимими доказами також не спростовано відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, представник позивача посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано обставини щодо тяжкості хвороби відповідачки, а також обставини щодо порушення прав та інтересів позивача, тривалості спільного проживання подружжя, характеру їх взаємовідносин, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору.

Представник позивача стверджує, що факт наявності у відповідачки тяжкої хвороби підтверджується матеріалами справи та не заперечувався відповідачкою, однак був проігнорований судом першої інстанції.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції обмежився виключно висновком, про те, що погіршення стану здоров`я відповідачки відбулось під час шлюбу, без надання оцінки тяжкості самого захворювання відповідачки, яке, як встановлено судом першої інстанції, було наявне у відповідачки вже на час реєстрації шлюбу.

Також представник позивача зазначає, що відповідачка у цивільній справі №759/6629/19 посилалася на те, що ще до укладення шлюбу вона хворіла на онкологічне захворювання, про що зазначено, зокрема, в постанові Київського апеляційного суду від

17 вересня 2022 року, на яку послався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Представник позивача вважає, що судом першої інстанції безпідставно фактично ототожнено групу інвалідності з наявністю у відповідачки самої хвороби. Судом першої інстанції не було надано оцінку доводам позивача, що внаслідок хвороби відповідачки сторони не реалізували свої права на потомство у спільному шлюбі, оскільки токсичність протоколу лікування хвороби відповідачки могла зашкодити їх майбутнім дітям.

Також представник позивача зазначає, що судом безпідставно не було надано оцінку фактам, на які посилався позивач у своїх доводах в суді першої інстанції, зокрема нетривалому часу перебування сторін в шлюбі (менше 5 років), з яких сторони практично спільно не проживали.

Представник позивача стверджує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про зловживання ним своїми процесуальними правами у зв`язку з його неявкою у судові засідання, призначені на 9 лютого та 28 березня 2022 року, оскільки причиною його відсутності в судовому засіданні 9 лютого 2022 року була його хвороба, спричинена захворюванням на COVID-19, про що суд був повідомлений, а причиною неявки у судове засідання 28 березня 2022 року була загальновідома обставина - війна з російською федерацією, у зв`язку з чим Печерський районний суд не працював та не здійснював судовий розгляд справ до 8 квітня 2022 року. Крім того, станом на 28 березня 2022 року він перебував у складі сил Територіальної оборони Коростишівської громади Житомирської області, а 6 квітня 2022 року підписав контракт добровольця територіальної оборони добровільного формування Коростишівської територіальної громади № 1, у зв`язку із чим з 4 липня по 17 липня 2022 року виконував завдання на території Коростишівської ОТГ, тому просив суд перенести судовий розгляд.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Прохода Ю.Л. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його обґрунтованість та законність.

Згідно виписки з акта про смерть, засвідченого консулом Генерального консульства України в Барселоні 10 березня 2023 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частина 3 статті 377 ЦПК України передбачає, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Правовідносин сторін правонаступництва не передбачають.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Соболівського А.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 4 березня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, про що Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану зроблений актовий запис № 263 від 4 березня 2016 року.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх

недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 СК України (стаття 38 цього Кодексу).

Частина 1 статті 41 СК України передбачає, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частина друга статті 41 СК України).

Частина 5 статті 30 СК України визначає, що приховування відомостей про стан здоров`я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров`я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем суду не було надано доказів у підтвердження своїх посилань на те, що відповідачка приховала від нього своє тяжке захворювання, при реєстрації шлюбу обоє відмовилися від проходження медичного обстеження.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що погіршення стану здоров`я відповідачки відбулося вже після реєстрації шлюбу з позивачем, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких суд міг зробити висновок, що на час реєстрації шлюбу з позивачем відповідачка була обізнана про тяжкість її хвороби та про її наслідки.

Не надано позивачем доказів і того, що захворювання відповідачки може стати або стало підставою для порушення його фізичного або психічного здоров`я. Спільних дітей сторони не мають.

Доводи апеляційної скарги, що саме відповідачка могла надати суду докази у підтвердження повідомлення позивача про своє захворювання, а суд повинен був дослідити та з`ясувати обставини щодо тяжкості хвороби відповідачки та порушення прав позивача, колегія суддів вважає безпідставними.

Частини 1та 2 статті 13 ЦПК України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених

нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом та стверджуючи, що відповідачка приховала від нього своє тяжке захворювання, позивач повинен був надати докази у підтвердження своїх посилань, а також у підтвердження порушення його прав та інтересів при реєстрації шлюбу з відповідачкою.

Не містять матеріали справи і будь-яких клопотань позивача або його представника з приводу з`ясування обставин тяжкості захворювання відповідачки на час реєстрації шлюбу, а також, що відповідачка була обізнана, що за станом здоров`я вона не може мати дітей, а відтак суд не мав правових підстав за власною ініціативою з`ясовувати ці обставини.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом безпідставно не було надано оцінку фактам, на які посилався позивач у своїх доводах в суді першої інстанції, зокрема нетривалому часу перебування сторін в шлюбі (менше 5 років), з яких сторони практично спільно не проживали, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у рішення суд зазначив, що нетривале спільне проживання сторін та перебування їх у зареєстрованому шлюбі, не є підставою для визнання шлюбу недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про недоведеність позовних вимог і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

З приводу доводів апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про зловживання представником позивача своїми процесуальними права у зв`язку із його неявкою у судові засідання, призначені на 9 лютого 2022 року, 28 березня 2022 року та 4 липня 2022року, колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять документи, які підтверджують, що представник позивача не з`явився у судове засідання 9 лютого 2022 року, так як хворів, про що повідомив суд, направивши 8 лютого 2022 року клопотання та відповідні документи на електронну пошту суду, доказів повідомлення позивача та представника позивача про судове засідання, призначене на 28 березня 2022 року, матеріали справи не містять, а 1 липня 2022 року представник позивача направив суду документи, які підтверджують його участь у діяльності територіальної оборони, що спростовує висновок суду про зловживання представником позивача процесуальними правами. Разом з цим, вказані обставини не є підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які є підставою для обов`язкового скасування рішення суду, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Соболівського Антона Михайловича залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 4 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк