Єдиний унікальний номер судової справи: 487/4743/15-ц
Провадження №22-ц/812/998/23 Суддя-доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

13 листопада 2023 року м. Миколаїв справа № 487/4743/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 15 лютого 2016 року, ухвалене в складі головуючого судді Темнікової А.О. в приміщені цього суду того ж дня, за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Еліт Фінанс», до ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

23 червня 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра» або Банк) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що 06 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та Банком було укладено договір «Автопакет» №08/11/2007840К-3121 відповідно до якого відповідач отримав кредит з кінцевим терміном повернення до 05 листопада 2014 року у розмірі 8 435 доларів 64 центи США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,40% на рік на придбання транспортного засобу «Daewoo Lanos TF699P», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1.3.1 Додаткової угоди №1 до кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник передає в заставу автомобіль «Daewoo Lanos TF699P», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 42 600 грн, що в еквіваленті на долар США, на момент укладення кредитного договору складає 8 435,64 дол. США.

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених кредитним договором, ОСОБА_2 згідно з п. 3.2 кредитного договору виступила поручителем та відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник як солідарні боржники.

06 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого останній виступив поручителем позичальника за кредитним договором.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач повинен щомісячно вносити мінімальний необхідний платіж в розмірі 162 дол. США.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_4 , скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобов`язання щодо їх повернення не виконував, станом на 09 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 4 250 доларів 25 центів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 3 488 доларів 86 центів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 484 доларів 99 центів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5 832 грн 72 коп, що, на момент подачі позову, еквівалентно 276 доларів 40 центів США.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за договором №08/11/2007840К-3121 від 06 листопада 2007 року у розмірі 4 250 доларів 25 центів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 3488 доларів 86 центів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 484 доларів 99 центів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5832 грн 72 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 на користь держави судові витрати з оплати судового збору в сумі 298 грн 98 коп. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів, що є підставою для стягнення з боржника і поручителів заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2022 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, недоведеність, як отримання позичальником кредиту, так і розміру заборгованості, а також припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України просила скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того заявник зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, тому в даному випадку відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підстави для закриття провадження у справі.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 05 вересня 2023 року залучено до участі у зазначеній цивільній справі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» в якості правонаступника позивача ПАТ КБ «Надра».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» посилалося на відсутність підстав для її задоволення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року залучено до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_4 його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з прийняттям ним спадщини після його смерті згідно приписів частини 4 статті 1268 ЦК України, а також залучено законного представника ОСОБА_5 - ОСОБА_8 .

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року залучено до участі у справі, як правонаступника ОСОБА_4 його батьків ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , у зв`язку з прийняттям ними спадщини після його смерті згідно приписів частини третьої статті 1268 ЦК України.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Скотников О.М., підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у скарзі.

Представник позивача ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце судового засідання.

В письмових поясненнях законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_8 , посилаючись на недоведеність прийняття її неповнолітнім сином спадщини після смерті батька, просила розглядати справу у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суд встановив, що 06 листопада 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», (кредитором) та відповідачами ОСОБА_4 (позичальником), ОСОБА_2 (поручителем) був укладений кредитний договір «Автопакет» № 08/11/2007 840 К-3121.

Відповідно до умов укладеного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 8 435, 64 дол. США, в порядку та на умовах, визначених договором, на придбання автотранспортного засобу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних, нарахування яких здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, з терміном погашення до 05 листопада 2014 року, а відповідач ОСОБА_4 зобов`язувався повернути кредит та сплачувати передбачені договором проценти по кредиту в порядку, передбаченому умовами договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 162,00 доларів США.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.1.1 договору надання кредиту та коштів в рамках кредитної лінії проводиться шляхом: видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/Євро; або перерахуванням коштів за реквізитами, вказаними позичальником письмово, або перерахуванням коштів на поточний рахунок позичальника за реквізитами, вказаними позичальником. Моментом (днем) надання кредиту/коштів у рамках кредитної лінії вважається день утворення, заборгованості на позичкових рахунках відкритих у структурному підрозділу Банку: відділення №4 філії ВАТ «КБ «Надра» Миколаївське РУ на якому обліковується заборгованість позичальника по кредиту, кредитній лінії.

Пунктами 3.2.1 - 3.2.3 договору визначено, що згідно з цим договором поручитель ОСОБА_2 безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому обсязі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене абсолютне право банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому договорі, (повністю чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань у цілому.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи вільною в укладанні договору, виборі контрагента та визначення його умов, підписала вказаний договір, висловила своє бажання бути поручителем позичальника ОСОБА_4 , погодившись з його умовами та ці умови договору в суді не оспорювала. Оскільки умовами вказаного договору передбачено укладення договору поруки з ОСОБА_2 , який нею був підписаний як поручителем, тому доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутній такий договір, а кредитний договір не можливо рахувати договором поруки є необґрунтованими.

Пунктом 4.2.5 договору сторони передбачили право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим Договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Згідно з умовами, викладеними в пунктах 5.1, 5.2 договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів за погашення кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1. цього договору, за кожен випадок.

06 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого останній виступив поручителем позичальника за кредитним договором.

06 травня 2010 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_4 (позичальник), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_6 (поручитель) було укладено додаткову угоду № 1 до договору «Автопакет» від 06 листопада 2007 року № 08/11/2007 840- К-3121, якою сторони домовилися внести зміни у існуючі кредитні зобов`язання та викласти договір «Автопакет» у новій редакції.

Згідно з внесеними змінами сума кредиту становить 8 435, 54 дол. США, термін повернення основної заборгованості до 18 листопада 2015 року.

Визначено, що мінімальний необхідний платіж складає 160,81 дол. США.

Додатком до додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» від 06 листопада 2007 року № 08/11/2007 840- К-3121 є підписаний сторонами графік погашення.

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі: відповідно до меморіального ордеру № 12 від 13 листопада 2007 року та меморіального валютного ордеру № 1 від 26 грудня 2007 року, які підписані позичальником, грошові кошти у сумі 42600 грн та 8 435,64 грн були оприходовані згідно розпорядження ОСОБА_4 по кредиту від 08 листопада 2007 року та від 26 грудня 2007 року відповідно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 скористався кредитними коштами та придбав транспортний засіб - автомобіль «Daewoo Lanos TF699P», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є предметом застави за змістом укладеного договору «Автопакет» від 06 листопада 2007 року № 08/11/2007 840 К-3121 та додатковою угодою від 06 травня 2010 року, що підтверджується також довідкою Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), наданої на запит апеляційного суду та укладеним кредитним договором.

З наданих ПАТ «КБ «Надра» виписок по рахункам вбачається, що ОСОБА_4 сплачував кошти на користь позивача на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Отже, доводи апеляційної скарги про не підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем у відповідності до порядку передбаченому умовами договору, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 09 червня 2015 року за кредитним договором від 06 листопада 2007 року № 08/11/2007 840 К-3121 за відповідачем ОСОБА_4 рахується заборгованість у розмірі 4250 доларів 25 центів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 3 488 доларів 86 центів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 484 доларів 99 центів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5 832 грн 72 коп., що, на момент подачі позову, еквівалентно 276 доларів 40 центів США.

Останній платіж здійснено в жовтні 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Так статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати окремо від основного (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/31762/14-ц (провадження № 14-662цс18)).

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно із частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також Великої Палати Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19)).

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки Верховний Суд України виклав у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Ні стаття 559, ні будь-які інші норми ЦК України не містять положень про можливість поновлення, зупинення чи переривання строку звернення з вимогами до поручителя.

Судова практика про застосування частини четвертої статі 559 ЦК України є послідовною та сталою.

Постановляючи рішення про стягнення в солідарному порядку з відповідачів вказаної суми заборгованості, районний суд виходив з того, що ОСОБА_2 , як поручитель, несе солідарну відповідальність з боржником.

Проте, повністю з таким висновком суду не можна погодитись.

Так, положеннями п.п. 4.2.5 кредитного договору передбачено право Банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати нарахованих процентів та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Положеннями п.п. 4.2.3, 4.2.3.1 додаткової угоди передбачено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісії та можливих штрафних санкцій у разі, зокрема затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць.

Як вбачається з документів витребуваних судом апеляційної інстанції та доданих позивачем до відзиву на апеляційну скаргу, використавши передбачене умовами договору право, ПАТ КБ «Надра» 15 серпня 2013 року направив боржнику ОСОБА_4 та поручителям ОСОБА_2 , ОСОБА_6 лист попередження-вимогу, в якому запропонував боржнику та поручителям сплатити загальну суму заборгованості за кредитом станом 13 серпня 2013 року 4 899, 73 доларів США протягом 30 днів з дати надсилання банком цього попередження, а у випадку несплати вказав, що буде направлена позовна заява до суду для дострокового погашення всієї суми кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за кредитним договором. (т. 2 а.с. 139).

За таких обставин Банк реалізуючи право кредитора встановлене законом та умовами договору змінив строк виконання зобов`язання з 18 листопада 2015 року на 15 вересня 2013 року.

Із змісту кредитного договору в його частині забезпечення виконання зобов`язання, вбачається, що строку, після якого порука припиняється, не встановлено.

В той же час пунктом 8.3 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

Проте, вказане положення договору не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України.

За такого, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом встановленого законом часу.

Крім цього пунктом 7.2. кредитного договору, п. 5.3 додаткової угоди сторони домовились про збільшення строку позовної давності до 10 (десяти) років.

Однак, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Разом із цим, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності.

Системний аналіз змісту правової норми, викладеної в п. 4 ст. 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Враховуючи, що кредитор протягом шести місяців, а саме до 15 березня 2014 року з дня настання строку виконання зобов`язання, яке за даним кредитним договором настало 15 вересня 2013 року, не звернувся з вимогою до поручителя, пред`явивши позов у даній справі до суду 23 червня 2015 року, право вимоги щодо виконання кредитного зобов`язання до поручителя відповідачки ОСОБА_2 , втратив.

Районний суд, ухвалюючи оскаржуване рішення не звернув на вказане уваги, не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, через що дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для солідарної відповідальності поручителя ОСОБА_2 у кредитних зобов`язаннях ОСОБА_4 за договором від 06 листопада 2007 року.

Доводи апеляційної скарги стосовно доведеності розміру заборгованості та припинення поруки щодо кожного періодичного платежу з огляду на викладений висновок про припинення поруки заявника, підлягають відхиленню, в зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Аргументи заявника в апеляційній скарзі про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, тому в даному випадку відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підстави для закриття провадження у справі, не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини, з огляду на приписи стаття 1218 ЦК України, допускають правонаступництво.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки обов`язок щодо сплати кредитної заборгованості належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, то спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Виходячи із меж розгляду справи судом апеляційної інстанції, встановлених частиною першою статті 367 ЦПК України, враховуючи те, що інші відповідачі, як правонаступники, заяву про перегляд заочного рішення та апеляційну скаргу не подавали, то в частині вирішення судом позовних вимог до інших відповідачів оскаржуване рішення в апеляційному порядку не переглядається.

Оскільки в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі, тоді як колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, оскаржуване заочне рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором №08/11/2007840К-3121 від 06 листопада 2007 року у розмірі 4 250 доларів 25 центів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 3488 доларів 86 центів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 484 доларів 99 центів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5832 грн 72 коп. та в частині стягнення судового збору в розмірі 298 грн 98 коп. підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні вимог Банку до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором «Автопакет» №08/11/2007840К-3121 від 06 листопада 2007 року №08/03/2007/840К-189 від 27 березня 2007 року.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1 754 грн 01 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2016 року в частині стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», заборгованості за договором №08/11/2007840К-3121 від 06 листопада 2007 року у розмірі 4 250 доларів 25 центів США, яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 3488 доларів 86 центів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 484 доларів 99 центів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 5832 грн 72 коп та в частині стягнення судового збору в розмірі 298 грн 98 коп скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 у відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1754 грн 01 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2023 року