Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 червня 2023 року

м. Одеса

Справа № 521/4380/21

Провадження № 2/521/186/23

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Федорова А.В.,

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1

Представник ОСОБА_2 .

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

Представник Мацалишенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АО «Українська залізниця» про повернення трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до АО «Українська залізниця», за яким просила припинити трудові відносин між ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 - інженером 2 категорії резерву провідників виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» та акціонерним товариством «Українська залізниця» , шляхом розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України; стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , вихідну допомогу у розмірі її тримісячного середнього заробітку; зобов`язати акціонерне товариство «Українська залізниця» , повернути трудову книжку ОСОБА_1 , з відповідним записом про її звільнення за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України, згідно вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58; стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , компенсацію у розмірі її середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, (ч. 5 ст. 235 КЗпП України); стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 , понесені судові витрати та витрати на надання правової допомоги.

У серпні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси представник ОСОБА_1 адвокат Главацький Ю.А. звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору № 490/ос від 07.07.2021 року. Вказаний позов розглядався суддею Мурзенко М.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.08.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні на 23 вересня 2021 року.

23 вересня 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з клопотанням представник ОСОБА_1 адвокат Главацький Ю.А., у якому просить суд об`єднати справи № 521/12630/21, яка перебуває у провадженні судді Мурзенко М.В. та № 521/4380/21, яка перебуває у провадженні судді Гуревського В.К. в одне провадження, оскільки обидва спори стосуються трудових відносин між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Українська залізниця».

Ухвалою від 23 вересня 2021 року (суддя Мурзенко М.В.) суд ухвалив об`єднати в одне провадження цивільну справу №521/12630/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору № 490/ос від 07.07.2021 року з цивільною справою №521/4380/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про припинення трудових відносин, повернення трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та компенсації.

31 травня 2022 року представник позивача подав до суду пояснення, в якому просив розглядати справи № 521/4380/21 в межах наступних позовних вимог:

- зобов`язати акціонерне товариство «Українська залізниця» . повернути трудову книжку ОСОБА_1 , з відповідним записом про її звільнення за і 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України, згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту заселення України від 29 липня 1993 року № 58.

- стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 . компенсацію у розмірі її середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

- стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» . на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 . понесені судові витрати та витрати надання правової допомоги.

Позивач не заперечує проти закриття провадження по справі в частині позовних вимог про:

- припинення трудових відносин між ОСОБА_1 . РН0КІІП: НОМЕР_1 - інженером 2 категорії резерву провідників виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції «Одеса - Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Українська залізниця» та акціонерним товариством «Українська залізниця» . шляхом розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю України.

- стягнення з акціонерного товариства «Українська залізниця» . на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_1 . вихідну допомогу у розмірі її тримісячного середнього заробітку.

- визнання незаконним та скасувати наказ (розпорядження) № 490/ОС. табельний номер № 1235. виданий 07 липня 2021 року заступником начальника Виробничого підрозділу Пасажирське тонне депо станції Одеса - Головна регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» Зерніним Є. В., про припинення трудового договору (контракту) з інженером 2 категорії резерву провідників ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АО «Українська залізниця» про припинення трудових відносин, повернення трудової книжки, стягнення вихідної допомоги та компенсації, про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про припинення трудового договору № 490/ос від 07 липня 2021 року закрито в частині вимог про:

- припинення трудових відносин між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), інженером 2 категорії резерву провідників виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» AT «Українська залізниця» та акціонерним товариством «Українська залізниця» () шляхом розірвання трудового договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України;

- стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі її тримісячного середнього заробітку;

- визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) № 490/ОС, табельний номер № 2235, виданий 07 липня 2021 року заступником начальника Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» Зерніним С.В., про припинення трудового договору (контракту) з інженером 2 категорії резерву провідників ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Продовжено провадження у справі в частині позовних вимог про:

- зобов`язати акціонерне товариство «Українська залізниця» () повернути трудову книжку ОСОБА_1 з відповідним записом про її звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58;

- стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію у розмірі її середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

- стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 (РНОПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати та витрати за надання правової допомоги.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на таке.

Згідно заперечень АТ «Українська залізниця» Роботодавець визнає затримку у видачі трудової книжки з 23.03.2021 по 11.07.2021 року включно. 10.06.2021 року набув чинності Закон, який не вимагав наявності трудової книжки для працевлаштування, та з норми статті 235 КЗпП України була виключена відповідальність за затримку видачі трудової книжки. Крім того, 07.07.2021 року був виданий Наказ 490/ос, та на адресу позивача надіслано повідомлення ПКВЧД-3-82/136 щодо необхідності з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, з яким ОСОБА_1 ознайомилася 11.07.2021 року. Тобто, ОСОБА_1 з 11 липня 2021 року мала змогу отримати трудову книжку, проте навмисно не скористалася своїм правом. Наявність відкритого провадження цивільної справи не перешкоджало отриманню трудової книжки, та ніяким чином не впливало на розгляд справи. Пізніше, наказом №927/ос від 09.11.2021 звільнено ОСОБА_1 згідно її особистої заяви з 23.03.2021 року, що повторно дало змогу останній, звернутися до роботодавця, у разі потреби, по трудову книжку. Відтак, ОСОБА_1 було звільнено на підставі заяви від 23.03.2021 року та їй виплачена вихідна допомога у вигляді тримісячного заробітку на суму 19302,26 грн. (платіжна відомість №661). Враховуючи затримку у видачі трудової книжки з березня 2021 по липень 2021 року сума 29695,11 грн., та вже виплачені кошти 19302,26 грн., підсумувавши вийде, що за один період роботи ОСОБА_1 отримує подвійну заробітну плату, що є неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Задля уникнення подвійної відповідальності (подвійного стягнення), потрібно врахувати та визначити: різницю між виплаченою вихідною допомогою та періодом затримки видачі трудової книжки - за один період, а залишок виплатити ОСОБА_1 . Таким чином, розрахунок буде мати такий вигляд: 29695,11 грн. - 19302,26 грн. = 10392,85 грн.

На виконання ухвали суду від 22 червня 2022 року АТ «УЗ» надало довідку про розмір середнього заробітку за посадою, яка займала ОСОБА_1

26 жовтня 2022 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, де він вказав таке.

Наказом № 927/ОС від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку. Датою звільнення зазначено 23 березня 2021 року.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ст. 47 КЗпІІ України).

На теперішній час, в порушення приписів КЗпП України, трудову книжку ОСОБА_1 видано не було.

Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно з абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають були оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плази за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахунковими листами заробітна сплата за травень 2022 року була нарахована в розмірі 7647,00 гривень, а за червень 2022 року 7647,00 гривень, що загалом становить 15294,00 гривень. Загальна кількість фактично відпрацьованих ОСОБА_1 робочих днів за травень - червень 2022 року становить 44 робочі дні.

Таким чином, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 347,59 гривень (15294,00 гривень / 44 робочі дні).

Трудову книжку в порушення приписів ст. 47 КЗпП України ОСОБА_1 09 листопада 2021 року видано не було.

Відтак, з 10 листопада 2021 року почався період затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженою ним органу.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за період з 10 листопада 2021 року до 26 жовтня 2022 року підлягають стягненню згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України грошові кошти в розмірі 122004,09 гривень (351 днів прострочення х 347,59 гривень середньоденної заробітної плати).

21 грудня 2022 року представник АТ «УЗ» надав до суду заперечення, в яких зазначив, що відповідач не визнає за собою вини у затримці видачі трудової книжки з 10.11.2021 по 26.10.2022 року, оскільки жодним чином не перешкоджав ОСОБА_1 , в отриманні оригіналу трудової книжки, виконав вимоги ст. 47 КЗпП України, а остання в свою чергу не реалізувала із власної волі свого права на отримання трудової книжки.

20 квітня 2023 року представник позивача надав до суду письмові пояснення щодо розрахункукомпенсації середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 , на посаді інженера 2 категорії: 6952 грн., (вересень 2021 року, 22 роб. днів), 6952 грн., (жовтень 2021 року. 20 роб. днів) = (6952 + 6952) /2= 13904 : ((20+22)/2) = 662, 09 грн. Кількість днів вимушеного прогулу позивачки розраховується з 10.11.2021 року по 26.10.2022 року становить 240 робочих днів. 240 днів х 662, 09 грн., = 158901, 60 грн., - середній заробіток за час вимушеного прогулу. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , у період з 10.11.2021 року по 26.10.2022 року складає 158901,60 грн.

Просив суд врахувати новий розрахунок, але у зв`язку з тим, що розрахунок поданий до суду після закриття підготовчого провадження просить стягнути з відповідача 122004,09 грн.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на своїх позовних вимогах та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2017 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до АТ «Українська залізниця» на посаду інженера II категорії резерву провідників (код КП 2149.2) виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» (Наказ №196/ос від 20.02.2017р.).

04 листопада 2019 року, в.о. начальника виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Зернін С.В. прийняв Наказ №ПКВЧД-3-04/1641 «Про внесення змін у посадову інструкцію інженера 2 категорії ОСОБА_1 ».

Не погодившись з даним наказом, вважаючи його незаконним, протиправним, позивачка звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу.

25 серпня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси прийняв рішення по цивільній справі №521/2227/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу, яким визнав незаконним та скасував наказ виконуючого обов`язки начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №ПКВЧД-3-04/1641 «Про внесення змін у посадову інструкцію інженера 2 категорії ОСОБА_1 .

Рішення суду набрало законної сили 06 жовтня 2020 року.

У зазначеному рішенні, судом було встановлено:

Вказаним наказом з 04.01.2020 року вилучено з посадової інструкції позивача наступні пункти: - з розділу II «Завдання та обов`язки»: пп. 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6, 2.9, 2.10, 2.12, 2.13, 12.14, 2.15; з розділу III «Права»: пп. 3.2, 3.3, 3.4; - з розділу IV «Відповідальність»: пп. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, 4.6, 4.10. При дослідженні посадової інструкції позивача, затвердженої виконуючим обов`язки начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» вбачається, що наказом, який оскаржується, відповідачем виключено майже всі завдання та обов`язки ОСОБА_1 , передбачені трудовим договором.

27 серпня 2020 року, начальником депо був прийнятий аналогічний наказу №ПКВЧД-3-04/1641 від 04.11.2019 р. - наказ за №ПКВЧД-3-04/978 «Про внесення змін у посадову інструкцію інженера 2 категорії ОСОБА_1 ».

Не погодившись з Наказом №ПКВЧД-3-04/978 від 27.08.2020 р. «Про внесення змін у посадову інструкцію інженера 2 категорії ОСОБА_1 », звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання наказу про внесення змін у посадову інструкцію, незаконним, протиправним та скасування його та про стягнення моральної шкоди заподіяної в наслідок незаконних дій та переслідування роботі.

На теперішній час справа розглядалася Малиновським районним судом м. Одеси.

Внаслідок чого, ОСОБА_1 23 березня 2021 року звернулась до начальника виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Сидоренко С.В. із заявою про її звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.).

У даній заяві ОСОБА_1 просила звільнити її з 23.03.2021 року.

26 березня 2021 року ОСОБА_1 , у відділі кадрів, отримала листа від 24 березня 2021 року за №ПКВЧДК-3-82/128, за підписом начальника депо Сидоренка С.В. Даним листом ОСОБА_1 повідомили про наступне: На вашу, заяву щодо звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, адміністрація виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» не визнає зі свого боку порушенням трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) або умов трудового договору, та відмовляє Вам по суті заяви.

Роботодавець визнає затримку у видачі трудової книжки з 23.03.2021 по 11.07.2021 року включно.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» (надалі Закон) від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ, що набрав чинності 10 червня 2021 року, відбулося скасування вимоги щодо видачі оригіналу трудової книжки при звільненні працівника та відповідальності за затримку у видачі.

Стаття 235 КЗпП України, визначала, до змін прийнятих 10.06.2021 року передбачала компенсацію за затримку видачі трудової книжки при звільненні працівника та як наслідок економічних втрат у зв`язку з неможливістю працевлаштування.

У зв`язку з тим, що 10.06.2021 року набув чинності Закон, який не вимагав наявності трудової книжки для працевлаштування, та з норми статті 235 КЗпП України була виключена відповідальність за затримку видачі трудової книжки.

Крім того, 07.07.2021 року був виданий Наказ 490/ос, та на адресу позивача надіслано повідомлення ПКВЧД-3-82/136 щодо необхідності з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, з яким ОСОБА_1 ознайомилася 11.07.2021 року. Тобто, ОСОБА_1 з 11 липня 2021 року мала змогу отримати трудову книжку, проте не скористалася своїм правом.

Наявність відкритого провадження цивільної справи не перешкоджало отриманню трудової книжки, та ніяким чином не впливало на розгляд справи.

Пізніше, наказом №927/ос від 09.11.2021 звільнено ОСОБА_1 згідно її особистої заяви з 23.03.2021 року, що повторно дало змогу останній, звернутися до роботодавця, у разі потреби, по трудову книжку.

Згідно висновку Верховного суду у справі №736/507/20 від 30 листопада 2021 року, суд зробив такий висновок: «Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що саме з вини відповідача їй не було видано трудову книжку, а також не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що саме з вини відповідача позивач мала вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки, а відтак доводи, викладені в позовній заяві, є не обґрунтованими, і в задоволенні позовних вимог слід відмовити».

Таким чином, позивач повинен надати до суду докази, що підтверджують факт намагання отримати оригінал трудової книжки. ОСОБА_1 не проявляла будь-якої ініціатив, не надала доказів про намір отримати трудову книжку, не надана заяву про надсилання трудової книжку на адресу проживання згідно п. п. 2 п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок від 29 липня 1993 року № 58.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.02.2020 у справі № 761/29172/18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/ 87732892),

У справі №344/13780/21 від 4 травня 2022 року, Верховний Суд зробив висновок: «Позивачем не надано до суду жодних доказів звернення до відповідача із заявою про направлення трудової книжки до 30 липня 2021 року чи з 'явлення за місцезнаходженням трудової книжки з наміром особистого отримання трудової книжки. За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати позивачу трудову книжку, зважаючи на те, що позивач не позбавлений права на її отримання у позасудовому порядку як особисто, так і засобами поштового зв`язку.

Стосовно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05 лютого 2021 року № 1217-ІХ, що набрав чинності 10 червня 2021 року, внесено зміни у статтю 235 Кодексу законів про працю України, а саме: у частині третій слова «в трудовій книжці» виключити; у частині п`ятій слова «трудової книжки» замінити словами «копії наказу (розпорядження) про звільнення».

У справі №306/1629/21 від 18 травня 2022 року, Суд зробив аналогічний висновок.

У справі справа № 600/121/19 від 09 березня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зроблено висновок: «Із наведених міркувань колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про наявність підстав для сплати позивачу вимушеного прогулу через несвоєчасну видачу трудової книжки, оскільки в затримці видачі трудової книжки немає вини відповідача. При цьому, як встановлено апеляційним судом, у позивача не було вимушеного прогулу через затримку видачі йому трудової книжки, оскільки у січні 2019 року позивач був працевлаштований із одночасним заведенням нової трудової книжки. Також, як підтвердив сам позивач в судовому засіданні апеляційного суду, він не працевлаштувався одразу після звільнення через бажання відпочити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15 вересня 2020 року представник відповідача намагався вручити позивачу під підпис його трудову книжку, проте позивач та його представник відмовились її отримати без надання пояснень. Ці дії ОСОБА 1, як і його твердження про вину роботодавця в затримці видачі позивачу трудової книжки у день звільнення, свідчать про зловживання останнім своїм правом на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу через затримку видачі трудової книжки та порушує баланс інтересів суб`єктів трудових правовідносин у цій справі.

Отже, не реалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.

Підсумовуючи вищезазначене, ОСОБА_1 не зазнала економічних втрат, через відсутність трудової книжки з 11.07.2021 року - по теперішній час, оскільки мала можливість працевлаштуватися і без оригіналу трудової книжки, Також, ОСОБА_1 не надала підтвердження про спроби отримати трудову книжку з моменту ознайомлення з повідомленням 11.07.2021 року.

У будь-який час ОСОБА_1 могла звернутися до відділу кадрового адміністрування та отримати трудову книжку, оскільки роботодавець не заперечував проти такої видачі, або надіслати заяву про надсилання трудової книжки на адресу проживання.

Позивачем не спростовано доводи відповідача про неможливість отримання трудової книжки за вказаним відповідачем адресою, додатково позивачем не надходило жодних заяв про надіслання належних копій документів та трудової книжки поштою.

Відповідно до абзацу 6 пункту. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до абзацу 7 пункту. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством Юстиції, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З наведених вище абзаців Інструкції вбачається, що трудова книжка повинна видаватися в день звільнення, але відповідальність за не видачу трудової книжки настає з вини власника.

З наданих сторонами доказів суд не вбачає вину відповідача в неотриманні позивачем своєї трудової книжки. В матеріалах справи міститься копія трудової книжки позивача надана відповідачем, вона повністю заповнена так як цього вимагає Інструкція.

Враховуючи, що суд не вбачає вини відповідача у видачі в день звільнення трудової книжки, суд відмовляє у стягненні з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122004,09 грн.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 81 УПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що суд відмовив у задоволенні позову, судові витрати по стягненню судового збору не стягуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 13, 55, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до АО «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) про повернення трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.К.Гуревський

Рішення суду в повному обсязі складено 07 липня 2023 року.