РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» /далі - ПрАТ «АК «Київводоканал»/ (; адреса: 01015, м. Київ,вул. Лейпцизька, 1-а) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

15.11.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 12.11.2021, за підписом представника позивача - Плясун О.І. (діє на підставі довіреності), в якій ставиться питання про стягнення з відповідача:

- 81 784,81 грн - заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги;

- 28 271,21 грн - інфляційних втрат;

- 8 316,01 грн - 3% річних;

- 2 270,00 грн судового збору;

- 35,00 грн - витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справ передано судді по реєстру 26.11.2021.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла 04.12.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Доводи позову

В обґрунтування позовних вимог вказується, що відповідач отримує послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначається, що відповідач отримувала послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) на підставі Договору-1, оскільки після розміщення 05.08.2014 повідомлення про публічний договір (оферту) та договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) у газеті «Хрещатик» № 110 (4510), на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило.

Крім того, у позові зауважується, що 31.05.2021 на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (далі - Договір-2), у зв`язку з чим з 01.07.2021 вказаний договір вважається укладеним.

Позивач стверджує, що відповідач в порушення умов Договорів та вимог нормативних актів своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, спожитих в період з 01.08.2014 по 30.09.2021 належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у останньої утворилась заборгованість в сумі 81 761,36 грн.

Також у позові вказується, що відповідачка не виконує обов`язки щодо внесення плати за абонентське обслуговування, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 23,45 грн.

Крім того, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 316,01 грн та інфляційні втрати у розмірі 28 271,21 грн.

Таким чином, за твердженнями позивача, заборгованість за надані житлово-комунальні послуги відповідача становить 81 784,81 грн, крім якої з відповідача має бути стягнуто 3% річних від простроченої суми - 8 316,01 грн та 28 271,21 грн інфляційних втрат.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Відповідно до наданої довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22.02.2001 по т.ч. зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 30).

За змістом ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Суд надіслав копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів на останню відому адресу реєстрації відповідача. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 50).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 16.08.2023 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 49; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1464076/).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ( ОСОБА_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 30, 41) та, відповідно, є споживачем комунальних послуг, які їй за відповідну плату надає позивач.

Крім того, як вбачається з відповіді КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 02.08.2023 (а.с. 44-45) 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 05.10.2000 (а.с. 44-47).

26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року № 1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05.08.2014 в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) /а.с. 10/.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору (а.с. 11).

Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

До матеріалів справи позивачем долучено довідку про заборгованість, що обліковується станом на 30.09.2021 по особовому рахунку НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13), з якої вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача становить 81 784,81 грн, та складається з:

- 81 761,36 грн - заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- 23,45 грн - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за період з серпень 2014 по вересень 2021 (а.с. 14-15) вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 118 372,03 грн з яких: 81 761,36 грн - за житлово-комунальні послуги; 23,45 грн - з внесення плати за абонентське обслуговування; 8 316,01 грн - 3 % річних; 28 271,21 грн - інфляційних втрат.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Статтею 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Положеннями ст. 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Разом з тим, згідно п. 6 ч. ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Положеннями ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України)

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що за розрахунком позивача заборгованість за адресою АДРЕСА_2 за надані житлово-комунальні послуги становить 81 784,81 грн.

Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про вказану заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості не подав, факт ненадання позивачем відповідних послуг, або відмови від отримання таких послуг - не довів.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог в частині наявності підстав для стягнення заборгованості.

При цьому, як зазначалось, доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідач в ході судового розгляду справи не надав, як і не надав допустимих доказів належного виконання ним зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, як було встановлено в ході розгляду справи, ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири, за якою позивачем надаються житлово-комунальні послуги.

Від позивача у справі клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача (другого співвласника квартири, за якою обліковується заборгованість за надані послуги) - не надходило.

В силі приписів ст. 51 ЦПК України суд не має компетенції щодо залучення співвідповідача за власною ініціативою.

Разом з тим, у разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру. Крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (див. постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 522/7683/13-ц, від 01.09.2020 у справі № 352/2163/13-ц).

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів (відповідачів). Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України (див. постанову Верховного Суду від 23.09.2022 у справі № 752/7435/20, провадження № 61-19110св21).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що правомірним є стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі, що відповідає частці власності відповідача на квартиру, за місцем розташування якої надавались такі послуги, а саме 1/3, що складає 27 261,60 грн.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково.

Щодо нарахувань в порядку ст. 625 ЦК України

Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати.

За змістом ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.08.2022 у справі № 757/37126/18 (провадження № 61-406св21) загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовних вимог, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру відсотків та пені, наявності доказів, що їх підтверджують).

Як вказано у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 296/7213/15 (провадження № 61-10125св21), суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції

Аналіз наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат свідчить, що такий розрахунок є арифметично не вірним в т.ч., у зв`язку з тим, що позивачем застосовано помилковий показник індексу інфляції.

Враховуючи наведене, суд зробив перевірку розрахунків нарахувань інфляційних втрат:

-За 2014 рік загальна сума заборгованості складає - 3 876,60 грн, а саме: 863,74 грн - за серпень 2014; 711,24 грн - за вересень 2014; 846,02 грн - за жовтень 2014; 702,63 грн - за листопад 2014; 752,97 грн - за грудень 2014;

- За 2015 рік загальна сума заборгованості складає - 6 727,83 грн, а саме: 694,09 грн - за січень 2015; 532,62 грн - за лютий 2015; 426,36 грн - за березень 2015; 404,46 грн - за квітень 2015; 400,49 грн - за травень 2015; 532,88 грн - за червень 2015; 661,28 грн - за липень 2015; 625,42 грн - за серпень 2015; 645,95 грн - за вересень 2015; 609,58 грн - за жовтень 2015; 604,21 грн - за листопад 2015; 590,49 грн - за грудень 2015;

- За 2016 рік загальна сума заборгованості складає - 4 973,59 грн, а саме: 596,61 грн - за січень 2016; 581,46 грн - за лютий 2016; 530,22 грн - за березень 2016; 528,75 грн - за квітень 2016; 50,48 грн - за травень 2016; 373,04 грн - за червень 2016; 376,13 грн - за липень 2016; 474,44 грн - за серпень 2016; 443,18 грн - за вересень 2016; 418,69 грн - за жовтень 2016; 272,86 грн - за листопад 2016; 327,93 грн - за грудень 2016;

- За 2017 рік загальна сума заборгованості складає - 4 215,01 грн, а саме 364,97 грн - за січень 2017; 264,39 грн - за лютий 2017; 364,58 грн - за березень 2017; 465,10 грн - за квітень 2017; 368,97 грн - за травень 2017; 511,51 грн - за червень 2017; 200,96 грн - за липень 2017; 279,99 грн - за серпень 2017; 281,08 грн - за вересень 2017; 431,06 грн - за жовтень 2017; 305,68 грн - за листопад 2017; 376,72 грн - за грудень 2017;

- За 2018 рік загальна сума заборгованості складає - 3 232,24 грн, а саме: 366,13 грн - за січень 2018; 229,77 грн - за лютий 2018; 292,74 грн - за березень 2018; 200,03 грн - за квітень 2018; 287,61 грн - за травень 2018; 273,97 грн - за червень 2018; 359,31 грн - за липень 2018; 317,23 грн - за серпень 2018; 282,02 грн - за вересень 2018; 170,59 грн - за жовтень 2018; 200,85 грн - за листопад 2018; 251,99 грн - за грудень 2018;

- За 2019 рік загальна сума заборгованості складає - 2 609,07 грн, а саме: 239,90 грн - за січень 2019; 263,95 грн - за лютий 2019; 203,43 грн - за березень 2019; 244,46 грн - за квітень 2019; 225,30 грн - за травень 2019; 162,90 грн - за червень 2019; 255,39 грн - за липень 2019; 228,81 грн - за серпень 2019; 244,65 грн - за вересень 2019; 216,28 грн - за жовтень 2019; 141,35 грн - за листопад 2019; 181,65 грн - за грудень 2019;

- За 2020 рік загальна сума заборгованості складає - 1 468,79 грн, а саме: 204,86 грн - за січень 2020; 172,39 грн - за лютий 2020; 214,78 грн - за березень 2020; 119,36 грн - за квітень 2020; 116,94 грн - за травень 2020; 139,82 грн - за червень 2020; 180,69 грн - за липень 2020; 120,62 грн - за серпень 2020; 196,46 грн - за вересень 2020; 1,89 грн - за жовтень 2020; 1,20 грн - за листопад 2020; -0,22 грн - за грудень 2020;

- За 2021 рік загальна сума заборгованості складає - 0,47 грн, а саме: -0,18 грн - за січень 2021; 0,53 грн - за лютий 2021; -0,09 грн - за березень 2021; 0,21 грн - за квітень 2021; 0,00 грн - за травень 2021; 0,00 грн - за червень 2021; 0,00 грн - за липень 2021; 0,00 грн - за серпень 2021; 0,00 грн - за вересень 2021;

Час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується (див. постанову Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, № в ЄДРСР 93263303).

Отже, інфляційні нарахування = 3 876,60 грн + 6 727,83 грн + 4 973,59 грн + 4 215,01 грн + 3 232,24 грн + 2 609,07 грн + 1 468,79 грн + 0,47 грн = 27 103,60 грн.

За таких обставин, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, з відповідача на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» слід стягнути інфляційні витрати, що відповідають частці власності відповідача на квартиру, за місцем розташування якої надавались такі послуги, а саме - 9 034,53 грн (27 103,60 : 3).

Щодо 3% річних

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він здійснений арифметично вірно і не спростований відповідачем.

Разом з тим, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в сумі, що відповідає частці власності відповідача на квартиру, за місцем розташування якої надавались житлово-комунальні послуги, а саме - 2 772,00 грн (8 316,01 : 3).

Щодо судових витрат

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 756,66 грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви (33,33% від 2 270,00 грн; а.с. 8).

В частині вимог про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 35,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при підготовці справи до судового розгляду вчинялися дії пов`язані із отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на майно щодо власника квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Відповідно до квитанції від 04.10.2021 № 6SFM-FK68-6FDE позивачем у зв`язку із отриманням інформації з реєстру було понесено витрати у розмірі 35,00 грн (а.с. 9), при цьому сума до сплати складає 30,00 грн, а 5,00 грн - комісія.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22): «банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебатування. З огляду на вказане колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що стягненню на користь позивачки підлягають виключно судові витрати без врахування комісії, оскільки банк було обрано нею самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги».

Враховуючи викладене, судові витрати позивача пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду складають 30,00 грн.

Пунктом 3 частини 2 ст. 141 ЦПК країни встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати пов`язані із підготовкою справи до судового розгляду у розмірі 10,00 грн (33,33% від 30,00 грн).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов приватного акціонерного товариства «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (, адреса: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а):

- 27 261,60 грн (двадцять сім тисяч двісті шістдесят одна гривня шістдесят копійок) за спожиті житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення;

- 9 034,53 грн (дев`ять тисяч тридцять чотири гривні п`ятдесят три копійки) інфляційних втрат;

- 2 772,00 грн (дві тисячі сімсот сімдесят дві гривні) 3% річних;

- 756,66 грн (сімсот п`ятдесят шість гривень шістдесят шість копійок) судового збору.

- 10,00 грн (десять гривень) витрат пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич