Єдиний унікальний номер 725/3044/23
Номер провадження 2/725/361/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Сарахман П.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач через свого представника - адвоката Явіц В.Й. звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що з матеріалів виконавчого провадження ВП №67804881 позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 20.03.2019 року №722 відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, яке належить позивачу, а саме будинок АДРЕСА_1 . Згідно вказаного виконавчого напису за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного майна пропонується задовольнити грошові вимоги банку у наступному розмірі: заборгованість за кредитом - 35597,73 доларів США; заборгованість за відсотками -42858,24 доларів США; комісія - 8666,00 доларів США; пеня- 142988,65 доларів США, що всього становить 230110,62 долари США. Строк, за який проводиться стягнення - з 29.05.2007 року по 25.01.2019 року.

Вважає, що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню з огляду на те, що нотаріусу не було надано належних документів на підтвердження суми боргу як те передбачено Законом України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою правління НБУ №103 від 25.09.2018 року. Крім того ставить під сумнів розмір заборгованості, який зазначений у виконавчому написі, оскільки, звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості, який було задоволено рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13.03.2015 року, банк змінив термін виконання зобов`язання та був позбавлений права після закінчення строку кредитного договору нарахувати відсотки за користування кредитом передбачені договором, а тому розмір боргу за відсотками, що зазначений у виконавчому написі вказує на те, що банк донараховував відсотки після закінчення строку договору, що не відповідає вимогам закону. З огляду на дострокове стягнення заборгованості на підставі судового рішення у 2015 році, вважає, що банк пропустив встановлені строки давності та звернувся до нотаріуса з вимогою про видачу виконавчого напису після спливу встановленого трирічного строку з моменту виникнення права вимоги. Також, нотаріусом не враховано пропуск стягувачем строку спеціальної позовної давності за вимогами про стягнення неустойки.

Окрім того, звертав увагу, що позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушень, при цьому обов`язковою умовою видачі нотаріусом виконавчого напису є сплив 30-денного терміну з моменту отримання боржником такої вимоги.

Також, нотаріусом не дотримано вимог ч.3 ст. 24 та ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки не повідомлено боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та не зареєстровано в державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

З урахуванням наведеного, посилаючись на норми матеріального права, судову практику у спорах про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, просив визнати виконавчий напис від 20.03.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 722, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь AT КБ «Приватбанк», таким, що не підлягає виконанню.

На вказану позовну заяву до суду надійшов відзив в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що наявність заборгованості позивача перед відповідачем за вказаний у виконавчому написі період підтверджена відповідною довідкою та позивачем не спростовано будь-якими належними та допустимими доказами відсутність такої заборгованості. Вважає, що наявність непогашеного боргу за кредитом надає банку право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Звертав увагу на правові позиції Верховного суду щодо безспірності заборгованості за виконавчим написом, вважаючи, що позивач не спростовано суму боргу, яка вказана в оспорюваному виконавчому написі. Вважає, що банк не є належним відповідачем у даному спорі, а права позивача не порушені з огляду на те, що виконавче провадження з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису закінчене шляхом повернення виконавчого документу стягувачу через встановлену заборону у період дії воєнного стану на примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.

Від третьої особи, державного виконавця, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, вирішення спору залишив на розсуд суду та долучив до матеріалів справи копію постанови ВП №67804881 від 15.12.2022 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Третя особа, приватний нотаріус, в судове засідання не заявилась, хоча повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, при цьому направила до суду докази, які витребовувались.

Так, в рамках судового розгляду даного спору витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни належним чином завірені копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис №722 від 20.03.2019 року про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», а також копію вказаного виконавчого напису.

Справа слухалась у відсутності учасників судового процесу, оскільки представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, представник відповідача та третя особа просили справу розглядати без їх участі у тексті відзиву та письмовому пояснення, третя особа приватний нотаріус, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Судом встановлено, що 20.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №722 відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме манно житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 . Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки № CVR0GK00000053, посвідченого 08.06.2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. за реєстровим № 574, передане в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування у розмірі: заборгованість за кредитом - 35597,73 доларів США; заборгованість за відсотками -42858,24 доларів США; комісія - 8666,00 доларів США; пеня- 142988,65 доларів США, що всього становить 230110,62 долари США, що за офіційним курсом НБУ на 25.01.2019 року становить 6393795,19 грн., а також витрати пов`язані із вчинення виконавчого напису - 3500 грн. Строк, за який проводиться стягнення - з 29.05.2007 року по 25.01.2019 року (а/с 52).

Вказаний виконавчий напис був пред`явлений стягувачем до виконання та державним виконавцем Другого ВДВС м.Чернівці відкрито виконавче провадження ВП № 67804881 в рамках якого накладено арешт на вказаний вище житловий будинок (а/с ).

Разом з тим, постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сарахман П.М. від 15.12.2022 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу з огляду на те, що законом встановлено заборону щодо проведення виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, а саме у пункті 10-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" - забороняється у період дії воєнного стану примусове виконання виконавчих написів нотаріусів (а/с 37).

З урахуванням того, що представник відповідача вважає, що повернення виконавчого документу стягувачу свідчить про відсутність порушення прав позивача слід зазначити, що повернення виконавчого документу з наведених у вказаній постанові підстав, не позбавляє стягувача повторно пред`явити його до виконання, крім того позивач не погоджується із розміром заборгованості та дотримання процедури вчинення вказаного виконавчого напису, яким вирішується доля належного йому майна.

Крім того, однією із найважливіших конституційних гарантій забезпечення та захисту прав та свобод особи є закріплення права на судовий захист та ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

Згідно вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові №6-887цс17 від 05.07.2017 року, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18).

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих привтаним нотаірусом копій документів вбачається, що до заяви про вчинення спірного виконавчого напису були подані такі документи: іпотечний договір, Інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, виписка з рахунка боржника про розмір заборгованості, копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, копія розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку, що підтверджують надіслання письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, опис вкладення, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а/с 53-75).

Отже, у наданих приватним нотаріусом копіях документів, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис, відсутні докази отримання боржником письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17 та від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17.

Таким чином, доводи позивача щодо неотримання ним вимоги про усунення порушень знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13.03.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVR0GK00000053 від 29.05.2007 року, в розмірі 141958,56 доларів США, що за курсом 15,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.12.2014 року складає 2238686,48 грн. (а/с 23-24).

З копії доданого до матеріалів справи договору іпотеки вбачається, що вказаний вище будинок був переданий позивачем в іпотеку в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № CVR0GK00000053 від 29.05.2007 року (а/с 19).

Отже, вказаним вище судовим рішенням, банк стягнув з відповідача заборгованість за забезпеченим іпотекою кредитним договором, тобто реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору та на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється в разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені.

Так, звернувшись у 2015 році з позовом про стягнення з позичальника всієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому нарахування процентів після відповідної дати є безпідставним, однак згідно з наданою банком нотаріусу випискою по рахунку проценти нараховувалися після 2015 року.

05.04.2023 року Великою Палатою Верховного суду винесено постанову у справі №910/4518/16 в якій Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за "користування кредитом", сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Таким чином, наведене підтверджує наявність між боржником та стягувачем спору щодо розміру заборгованості в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки за оскаржуваним виконавчим документом.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Заслуговують на увагу також посилання позивача у тексті позовної заяви про неврахування спеціальних строк позовної давності для стягнення неустойки, а в даному випадку нарахованої пені в сумі 142988,65 доларів США.

З системного аналізу положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» в сукупності з вище наведеними правовими позиціями Верховного суду України щодо їх застосування в контексті спірних правовідносин про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, вбачається, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172 є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Оскільки сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, а позивач у тексті позовної заяви ставить під сумнів розмір заборгованості, суд приходить до висновку, що сума боргу на яку звернено стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису не може вважатись безспірною.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про наявність підстав вказаний виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню.

Надаючи оцінку посиланням представника у відповідача у тексті відзиву про те, що банк не є належним відповідачем у даному спорі, слід звернути увагу на Верховного Суду, які сформовані у постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 519/77/18 (провадження № 61-10311св19) та від 15 квітня 2020 року у справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19) відповідно до яких спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

За змістом ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір.

На підставі вище викладеного та керуючись 87,88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 15, 16, 18, 257, 261, 1050 ЦК України, , ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 20.03.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 722, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , на користь AT КБ «Приватбанк».

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України або в той самий строк безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна