Справа №345/1546/23
Провадження № 2/345/810/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2023 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про компенсаційні платежі відповідно до ст. 652 ЦПК України за безпідставне користування коштами,-

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа звернулась до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 компенсаційні платежі у вигляді 3% річних, розрахованих згідно з вимогами статті 625 ЦК України, за безпідставне користування кредитними коштами за період з 17.09.2015 року по 25.10.2022 року в сумі 47 882,26 грн, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2022 року у справі №345/4213/21 Державній іпотечній установі відмовлено в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 441 280,03 грн за кредитним договором №1517pv19-07 від 03.09.2007 року.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2022 року у справі №345/4213/21 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області в частині відмови у стягненні основної заборгованості скасоване і з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи стягнута сума основного боргу (тіла кредиту) 224 582,69 грн та 8439,48 грн судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

26.10.2022 року ОСОБА_1 постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2022 року у справі №345/4213/21 виконав добровільно, заборгованість погасив повністю, сплативши Державній іпотечній установі 233 022,20 грн.

Позивач вважає, що з моменту ухвалення судового рішення, яким вирішено спір сторін про щодо зобов`язань боржника, правовідносини сторін кредитного договору не припинились і перейшли в площину виконання судового рішення, а тому він має право на підставі статті 625 ЦК Українина стягнення з відповідача суми 3% річних.

Ухвалою суду від 05.04.2023 року відкрите провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та відповідачу наданий строк для подання відзиву.

У передбачений законодавством строк відповідач відзиву до суду не надав, в судове засідання, призначене на 02.05.2023 року не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заочним рішенням від 02.05.2023 року у справі №345/1546/23 позов Державної іпотечної установи задоволений і з ОСОБА_1 стягнуто 47 882,26 грн компенсаційних платежів у вигляді 3% річних, розрахованих згідно із статтею 625 ЦК України, за безпідставне користування грошовими коштами за період з 17.09.2015 року по 25.10.2022 року і 2684,00 грн сплаченого судового збору.

01.06.2023 року через канцелярію суду відповідачем подана заява про перегляд заочного рішення від 02.05.2023 року і заява про застосування строку позовної давності у справі №345/1546/23.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року скасоване заочне рішення від 02.05.2023 року у справі №345/1546/23, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.06.2023 року о 09:45 год. У зв`язку із поданою позивачем заявою судове засідання у справі відкладене на 21.07.2023 року о 09:45 год.

В судове засідання по справі 21.07.2023 року позивач і відповідач у справі не з`явились, причини неявки не повідомили, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Відповідач подав суду заяву, в якій зазначив про розгляд справи у його відсутності, правової допомоги не потребує, свої інтереси представляє особисто, а також просив врахувати суд при винесенні судового рішення, срок позовної давності та те, що з 24.02.2022 компенсаційні платежі не стягуються.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2022 року у справі №345/1546/23 Державній іпотечній установі відмовлено в задоволенні позову, в якому вона просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1517pv19-07 від 03.09.2007 року в загальному розмірі 441 280,03 грн, яка складається з 224 582,69 грн заборгованості за тілом кредиту і 216 697,37 грн заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надані належні і допустимі докази на підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості, а сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів щодо руху коштів по рахунку відповідача не є підтвердженням наявності заборгованості.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2022 року рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2022 року у справі №345/1546/23 скасоване частково і з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за тілом кредиту 224 582,69 грн та 5063,69 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 3375,79 грн за подання позовної заяви. В решті рішення суду першої інстанції залишене без змін.

26.10.2022 року відповідач на виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11.10.2022 року у справі №345/1546/23 сплатив позивачу 233 022,20 грн, виконавши в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором №1517pv19-07 від 03.09.2007 року, що визнається позивачем в самому позові.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якою передбачено право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. ( ч.2 ст.625 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 1410цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що "устатті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що "нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання".

У відповідності до положень ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином, проте у справі, що розглядається відсутнє підтвердження виконання кредитного зобов`язання позичальником, як це передбачено ч.1 ст.526 цього Кодексу та умовами кредитного договору.

Отже, за наявності невиконаного відповідачем кредитного зобов`язання на вимогу кредитора підлягають стягненню 3% річних від суми прострочення у межах трирічного строку, що передували часу звернення із такою вимогою.

Відповідно розрахунку, наданого позивачем, за період з 17.09.2015 року по 25.10.2022 року заборгованість відповідача перед Державною іпотечною установою становить47 882,26 грн. у вигляді компенсаційних платежів (3%, розраховані згідно вимог ст.625 ЦК України за безпідставне користування кредитними коштами).

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з вимогою про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, позивач визначив період з17.09.2015 року по 25.10.2022 року. Тому суд, розглядаючи вимоги позивача в цій справі, перевіряє обґрунтованість наведених ним розрахунків саме в межах вказаного періоду часу.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24 лютого 2022 року (№2102-ІХ) відповідно до пункту № 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», згідно з яким по всій території України введено військовий стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України,

Військовий стан в України був продовжений Указами Президента України та діє до 18.08.2023 року.

Законом України № 2120-IX від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦК України були доповнені пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)".

Позовна заява була задана позивачем до відділення поштового звязку 29.03.2023 року, що підтверджується відбитком на поштовому конверті.

Також матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що зобов`язання відповідачем виконане в повному обсязі 26.10.2022 року.

З огляду на викладене, суд визначає розмір заборгованості відповідача, виходячи із прострочення виконання грошового зобов`язання саме в період з 29 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Виходячи зі строку невиконання відповідачем свого зобов`язання тривалістю 697 днів, сума 3% річних від простроченої суми становить 12 851,80 грн.:

за період з 29.03.2020 року по 31.12.2020 року в сумі 5117,54 грн (224 582,69 грн ? 3,000% / 100% ? 278 / 366 = 5117,54 грн);

за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в сумі 6737,48 грн (224 582,69 грн. ? 3,000% / 100% ? 365 / 365 = 6737,48 грн);

за період з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року в сумі 996,78 грн (224 582,69 грн. ? 3,000% / 100% ? 54 / 365 = 996,78 грн).

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 724,68 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (27%).

Оскільки суд задовільняє позов частково, то з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 724,68 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про компенсаційні платежі відповідно до ст. 652 ЦПК України за безпідставне користування коштами задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Державної іпотечної установи заборгованість у розмірі 12 851,80 грн. - компенсаційних платежів (3%), розрахованих згідно ст. 625 ЦК України за безпідставне користування грошовими коштами (за період з 29.03.2020 по 23.02.2022).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи сплачену суму судового збору в розмірі 724,68 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя