ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/1405/21 Номер провадження 22-ц/814/1258/23Головуючий у 1-й інстанції Золотоверха О.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дорош А. І., Лобова О. А.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2021 року у складі судді Золотоверхої О. О.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, у якому просив суд визнати за ним, ОСОБА_1 , право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових КЕВ м. Харкова вказаної квартири.

Позов мотивовано тим, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та має 20 років вислуги, є учасником антитерористичної операції, ветераном війни та учасником бойових дій.

Вказував, що перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла не отримав. З 2009 року його сім`я забезпечена службовим житлом за адресою: АДРЕСА_2 (ордер від 06.08.2009 № 015252), де він проживає та зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_2 та синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Оскільки вказана службова квартира призначена для тимчасового проживання, її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним законодавством житлових прав громадян та наявність права на отримання житлового приміщення для постійного проживання.

Позивач звернувся до КЕВ м. Харкова на особистому прийомі з проханням надати йому житло для постійного проживання або подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення займаної ним квартири з числа службових, але отримав відмову з пропозицією звернутися до суду.

Вказував, що внаслідок бездіяльності відповідача щодо неподання відповідного клопотання він фактично позбавлений можливості реалізувати свої житлові права, що є порушенням в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає вказану бездіяльність позбавленням його адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо його права на житло.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових КЕВ м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з КЕВ м. Харкова в дохід держави судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, є учасником бойових дій, має загальний стаж військової служби 20 років, перебуває на квартирному обліку зі складом сім`ї 4 особи з 25.09.2006 у загальній черзі та з 31.08.2018 - першочергово, тому він має право на забезпечення житлом, зокрема, право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, яке має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради за клопотанням КЕВ м Харкова за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальника гарнізону та командира військової частини. Ухилення відповідача від звернення з таким клопотанням прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погодившись з вказаним рішенням, представник КЕВ м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції у своєму рішенні проігнорував встановлену Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями процедуру та пакет документів, що є підставою для видачі виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради ордеру на постійне проживання в даному житловому приміщенні.

Вказує, що посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про заборону втручання публічної влади у право на мирне володіння майном не може бути прийняте до уваги як законна підстава при винесенні рішення у справі, оскільки предметом позову не є право власності як таке та позбавлення права власності, зокрема.

Зазначає, що не може вважатися законною підставою для винесення рішення по справі посилання суду на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки питання приватизації спірної службової квартири не є предметом розгляду даної справи.

Наголошує, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання відповідача про залучення третьою особою по справі - Міністерства оборони України, якому належить службовий житловий фонд, до якого відноситься спірна квартира.

Вважає також неоднозначними правові висновки Верховного Суду, на які посилається у своєму рішенні суд першої інстанції, оскільки існують інші судові рішення, що встановлюють порядок вирішення питання, яке є предметом даного судового розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу передано для розгляду за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 4/1770 (а. с. 48).

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 18.03.2016 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а. с. 7).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 30.10.2018 за № 12/2360 прапорщик ОСОБА_1 в період з 16.10.2015 по 07.09.2017 з періодичними перервами безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а. с. 9, 49).

Відповідно до довідок КЕВ м. Харкова від 12.04.2021 № 1774 та 16.04.2021 № 1902 ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 25.09.2006 за № 215 та першочерговій (УБД (АТО)) - з 31.08.2018 за № 212. Склад родини 4 особи (а. с. 30, 52).

06 серпня 2009 року виконавчим комітетом Чугуївської міської ради ОСОБА_1 на сім`ю з 4-х осіб видано ордер на право зайняття житлового приміщення житловою площею 31,46 кв. м., яке складається з 2-х кімнат у квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 7, 54).

23 та 26 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою про подання клопотання до Чугуївської міської ради Харківської області про виключення займаної ним квартири з числа службових та надання йому вказаного житла для постійного проживання. (а. с. 10-11, 13-14).

На вказані звернення ОСОБА_1 отримав відповідь в/ч НОМЕР_1 від 31 березня 2021 року № 23/ЖК, в якій роз`яснено, що квартирний облік військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей у військовій частині НОМЕР_1 здійснюється на підставі Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями та роз`яснено порядок розгляду вказаного питання (а. с. 41-42).

12 квітня 2021 року начальник КЕВ м. Харків направив на адресу ОСОБА_1 лист-роз`яснення щодо виключення житлової площі з числа службової, в якому повідомив, що дана процедура провадиться в порядку та на підставі, визначеними Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також у разі відповідності займаного житла нормам житлового законодавства (а. с. 51).

Відповідно до витягу з протоколу № 5 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 28.02.2021 вирішено надати постійну житлову площу шляхом виключення з числа службових, а саме: АДРЕСА_2 прапорщику ОСОБА_1 , ордер № 015252 від 06.08.2009. Вислуга в ЗСУ - 20 років. Склад родини - 3 особи (а. с. 68).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ухилення відповідача від звернення з клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому суд залишив поза увагою, що визначені цим Законом пільги, гарантії та компенсації військовослужбовцям надаються у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни (частина друга статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

У постанові від 08 червня 2022 року в справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічні висновки щодо предметної юрисдикції справ за позовами про виключення житла з числа службового містяться у постановах Верховного Суду від 3 серпня 2022 року у справі № 362/6167/20 (провадження № 61-527св22), від 7 вересня 2022 року у справі № 760/14243/20 (провадження № 61-7328св22), від 21 вересня 2022 року у справі № 642/1274/20 (провадження № 61-9456св21), від 9 листопада 2022 року у справі № 336/4583/21 (провадження № 61-7337св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 705/615/21 (провадження № 61-15554св21), від 14 грудня 2022 року у справі № 636/4215/19 (провадження № 61-14273св20), від 15 лютого 2023 року у справі № 636/4653/21 (провадження № 61-11445св22), від 22 березня 2023 року у справі № 619/600/21 (провадження № 61-12414св22).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із цивільним позовом про порушення його права, як військовослужбовця, який має вислугу на військовій службі 20 років, на забезпечення разом із членами сім`ї жилим приміщенням для постійного проживання. Тобто право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженими постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081, позивач просив визнати за ним право на виключення з числа службового житла квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати КЕВ м. Харкова подати відповідне клопотання про виключення з числа службових вказаної квартири.

У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року (далі - Інструкція № 380), передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним військової служби, що є різновидом публічної служби, тому віднесення даного спору до приватно-правових є помилковим.

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що зазначений спір є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, оскільки ґрунтується на реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця, тому таке рішення у справі, що розглянута з порушенням правил предметної юрисдикції, підлягає скасуванню із закриттям провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 377 ЦПК України.

Частиною другою статті 377 ЦПК України встановлено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі та на виконання приписів частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснення позивачеві наслідків закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 липня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією та попередити, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді А. І. Дорош

О. А. Лобов