Справа № 454/1877/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокальв порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями державного виконавця,,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000грн., у рахунок відшкодування майнової шкоди 649 219,15грн. та судові витрати.

Свої вимоги мотивує наступним.

В провадженні Сокальського районного відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №50007737 відкрите за заявою ПАТ «Універсал Банк» за виконавчим листом №2-2016 виданим 20.01.2012р. про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 354336,18грн. солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк». 04.02.2016р. відкрито виконавче провадження.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно, зокрема житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 06.06.2018р. накладено арешт на вказаний житловий будинок.

26.11.2019р. державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ФОП ОСОБА_2 та на підставі договору про проведення оцінки майна №18/12/19, укладеного з Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, винесено висновок, яким вартість вищевказаного будинку становить 257 950грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.11.2021р. визнано неправомірними дії державного виконавця Сокальського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні №50077378 щодо визначення вартості (оцінки) зазначеного житлового будинку та визнано недійсним звіт про оцінку будинку складеного 10.09.2020р. ФОП ОСОБА_2 .

В подальшому майно було реалізовано за 208 294,62грн..

Зазначає, що фактична вартість майна, відповідно до довідки про оціночну вартість Фонду державного майна України від 22.07.2022р. становить 857 513,77грн., а продаж проведено за заниженою оцінкою - 208 294,62грн. Різниця в ціні 649 219,15грн..

Отже майнова шкода заподіяна позивачу становить 649 219,15грн.

Крім цього, вказує, що йому заподіяну моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000грн., оскільки судовим рішенням встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про стягнення коштів, тому наявні усі складові цивільно-правової відповідальності.

11.08.2022р. представник відповідача Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення мотивує наступним.

На виконанні Сокальського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебуває виконавче провадження №АСВП 50077378 щодо виконання виконавчого листа №2-2016 виданого 20.01.2012р. Личаківським районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 354 336,18грн. на користь ПАТ «Універсал Банк».

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника наявне майно, зокрема, житловий будинок, загальною площею 70м.кв. в АДРЕСА_1 .

На виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» 26.11.2019р. державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 .

Згідно звіту про оцінку вказаного будинку становить 257 950грн.

Після отримання звіту про оцінку державний виконавець 24.11.2020р. надіслав копію звіту про оцінку житлового будинку сторонам виконавчого провадження.

08.12.2020р. подано скаргу на дії державного виконавця до Личаківського районного суду м.Львова щодо визначення вартості (оцінки) житлового будинку та визнання недійсним Звіту про оцінку житлового будинку.

Вважають, що дії державного виконавця вчинені в межах його компетенції та відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначає, що надана позивачем довідка про оціночну вартість Фонду державного майна України від 22.07.2022р. можна вважати недостовірною та такою, що отримана з метою наживи за рахунок органу державної влади.

Також, позивач не надав належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Крім цього, зазначає позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували його страждання (душевні, психологічні), які він зазнав через порушення його прав.

23.01.2023р. представник відповідача Державної казначейської служби України надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свої заперечення мотивує наступним.

Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості співвідповідача не в змозі в повній мірі використати зазначені права учасника судового процесу тому, що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а, також, не несе відповідальності за дії інших органів.

Зазначає, що стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача у рахунок відшкодування моральної та матеріальної шкоди є необгрунтованими і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.

Крім цього, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, ф й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Сам факт визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання недійсним звіту про оцінку не є безумовною підставою для відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Також зазначає, що позивач не довів належними доказами заподіяння йому матеріальної шкоди. Розмір матеріальних збитків визначений позивачем є безпідставним і таким, що не підлягає до врахування, оскільки зроблений на підставі довідки, яка видана 22.07.2022р. та не враховує фактичної вартості проданого майна станом на дату арешту такого майна.

Окрім цього, позивач не надав належних доказів на підтвердження витрат на правову допомогу.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 01.08.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що в провадженні Сокальського районного відділу державної виконавчої служби знаходиться на виконанні виконавче провадження ЄДРВП №50077378, відкрите за заявою ПАТ «Універсал Банк» за виконавчим листом № 2-2016, виданим 20 січня 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 354336,18 грн. солідарно на користь ПАТ «Універсал Банк».

04 лютого 2016 року начальником відділу державної виконавчої служби Сокальського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника наявне нерухоме майно а саме: житловий будинок загальною площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

06 червня 2018 року державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про арешт майна боржника, зокрема описано та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 70,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

26 листопада 2019 року державним виконавцем Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22 вересня 2017 року та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 1012/17 від 18 жовтня 2017 року, виданого Фондом Державного майна України, та на підставі Договору про проведення оцінки майна № 18/12/19, укладеного з Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції, винесено висновок, яким вартість описаного та арештованого майна відповідно до акту опису і арешту майна, з метою його реалізації для погашення боргу у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без врахування ПДВ становить 257 950 гривень.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22.11.2021р. визнано неправомірними дії державного виконавця Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № ЄДРВП 50077378 щодо визначення вартості (оцінки) будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати недійсним Звіт про оцінку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складеному 10 вересня 2020 року ФОП ОСОБА_2 .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України) та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 13, частини першої статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частини першої статті 129-1 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства; суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання.

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року Європейський суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №910/6355/20 (провадження № 12-41гс21).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені у статтях 1173 та 1174 ЦК України.

Зокрема, статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Разом з цим, відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4100/17, від 26 грудня 2019 року у справі №646/7744/17, збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.

Для застосування цивільно-правової відповідальності, виходячи із зазначеного та із урахуванням конкретних обставин справи, необхідним є, зокрема, встановлення у передбаченому законом порядку факту неправомірності дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди. При цьому, обов`язок довести неправомірність таких дій, так само, як і наявність шкоди та причинного зв`язку між ними, відповідно до загальних правил розподілу обов`язку доказування, покладається на позивача.

На підтвердження заподіяння матеріальної шкоди позивач надав довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості Фонду державного майна України від 22.07.2022р., згідно якої вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 857 513,77грн.

Також, судом встановлено, що звіт про оцінку вищевказаного будинку складений ФОП ОСОБА_2 10 вересня 2020 року

Таким чином, позивач не довів належними доказами заподіяння йому матеріальної шкоди. Розмір матеріальних збитків визначений позивачем зроблений на підставі довідки, яка видана 22.07.2022р. та не враховує фактичної вартості проданого майна станом на дату арешту такого майна 16.06.2018р. та станом на дату звіту про оцінку такого майна 10.09.2020 року.

Отже, суд дійшов до висновку, що заподіяння позивачу матеріальної шкоди на суму 649219,15грн. останнім не доведений належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Проте, з урахуванням того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено бездіяльність посадових осіб в процесі виконання судового рішення стягувачем за яким є позивач, колегія суддів вважає, що позивачем доведено наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, необхідних для відшкодування моральної.

Оскільки позивач був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права з метою належного виконання рішення суду, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність бездіяльності державного виконавця, який таку бездіяльність підтвердив, за обставинами цієї справи, а також з огляду на подані позивачем докази, суд вважає, що достатнім для компенсації спричинених моральних страждань, з урахуванням вимог розумності та справедливості буде відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Разом з цим, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною Казначейською службою України у відповідності до вимог Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року.

Пункт 35 Порядку передбачає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

За таких обставин, у випадку прийняття судом рішення про відшкодування особі шкоди за рахунок державного бюджету, Державна Казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів відповідно до покладених на неї законом обов`язків.

Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у рішенні таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номери чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, позивачу ОСОБА_3 в розмірі 9000грн. адвокатом Бондарук О.О. надано опис виконаних робіт по даній справі, консультація, опрацювання матеріалів та законодавчої бази, підготовка позовної заяви та долучено договір про надання професійної правничої допомоги від 20.07.2022р. і квитанції №38 від 20.07.2022р. та №45 від 27.10.2022р. на загальну суму 9000грн.

Частинами третьою та четвертою статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.5 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі №915/237/18 від 01 серпня 2019 року).

Враховуючи, час, який адвокат Бондарук О.О. витратила на підготовку матеріалів та позовної запяви; тривалість розгляду і складність справи суд приходить до висновку про задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі)грн.

В свою чергу, згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір несправляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене витрати по сплаті судового збору у даній категорії справ мають бути віднесені за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

У разі, якщо рішення не було вручено в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Сокальський відділ державної виконавчої служби у Червоноградському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), , місце знаходження: м.Сокаль, вул.Міцкевича, 5 Червоноградського району Львівської області.

Відповідач; Державна казначейська служба України, , місце знаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6.

Головуючий: Л. Ю. Фарина