ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Чернівці Справа № 725/596/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скрипка С.В.,

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 ,

відповідачі за зустрічним позовом: ПАТ КБ «Надра» (виведення якого здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб), ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., дата виготовлення повного тексту рішення суду 15.12.2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, а в подальшому, подавши позовну заяву в новій редакції, просила в рахунок погашення заборгованості (по кредитному договору №594975 від 14.06.2007 року, договору №594975 купівлі - продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 28 грудня 2018 року, яка складається із: суми боргу - 38 202,60 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 3 836,53 доларів США, штрафу за порушення п. 4.2. кредитного договору в сумі 1 261,15 доларів США, пені за порушення умов кредитного договору в сумі 7 728,42 доларів США, що по згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.01.2020 р. за 1 дол.США/24,9196 грн. становить 192 589,13 грн) звернути стягнення на предмет іпотеки - 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95,7 м.кв., в тому числі житловою 61,7 м.кв., яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі Провадження №22-ц/822/119/23

договору купівлі-продажу та ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом (у межах вартості частки успадкованого майна) (т.2 а.с.116-122).

Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом проведення електронного аукціону за ціною, не нижчою за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказувала на те, що 14.06.2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №594975 відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,6 % річних з кінцевим терміном повернення до 13.06.2019 року.

З метою забезпечення належного виконання вказаного зобов`язання між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 14.06.2007 року укладено договір іпотеки відповідно до якого останні передали в іпотеку банку 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В подальшому, 28.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір №564975 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору право вимоги до ОСОБА_3 за вище вказаним кредитним договором та договорами забезпечення, а саме - договорами поруки від 14.06.2007 року з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також цього ж дня, між позивачкою та ПАТ КБ «Надра» був укладений нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором та відомості про нового іпотеко держателя були внесені в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

За наведеного до позивача перейшло право вимоги за вище вказаним кредитним договором та договорами забезпечення, при цьому позичальник належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала та на момент закінчення строку виконання зобов`язання за нею рахувалась заборгованість.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, його правонаступником став ОСОБА_2 , який подав заяву про прийняття спадщини за заповітом до нотаріальних органів, у зв`язку з чим має нести відповідальність за задоволення вимоги іпотекодержателя (в межах вартості предмету іпотеки).

ОСОБА_1 повідомляла відповідачів про необхідність виконання зобов`язань шляхом направлення 15.11.2019 року відповідної претензії з вимогою погасити наявну заборгованість, натомість останні належним чином на таку претензію не відреагували.

Розмір відступленої суми заборгованості, яка рахувалась за боржником складала 38202,62 дол. США, в тому числі тіло кредиту - 15873,13 дол. США, відсотки за користування кредитом - 6761,15 дол. США, пеня - 15568,34 дол. США, і станом на 31.01.2020 року за ними рахується борг в загальній сумі 43300,28 дол. США та 191243,46 грн пені.

Враховуючи рівність часток усіх відповідачів вважає, що сума основного боргу з урахуванням якої слід виконувати інші нарахування згідно умов договору становить 12 734,20 дол. США і таким чином за відповідачами рахується заборгованість, а саме:

за ОСОБА_3 в розмірі 14 798,30 дол. США, яка складається з наступного: 12734,20 дол. США основного боргу, 1633,09 дол. США відсотків, 431,01 дол. США штраф, 2622,80 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.01.2020 року становить 65359,12 грн пені;

за ОСОБА_4 в розмірі 14798,30 дол. США, яка складається з наступного: 12734,20 дол. США основного боргу, 1633,09 дол. США відсотків, 431,01 дол. США штраф, 2622,80 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.01.2020 року становить 65359,12 грн пені;

за відповідачем ОСОБА_2 в розмірі 13703,68 дол. США, який складається з наступного: 12734,20 дол. США основного боргу; 570,35 дол. США - відсотків, 399,13 дол. США - штраф, 2428,82 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 31.01.2020 року становить 60525,22 грн. - пеня.

Нарахування пені та штрафів здійснено відповідно до вимог п.п.5.1 та 5.2 кредитного договору.

Вказувала, що, як новий кредитор та іпотекодержатель, у зв`язку з неналежним виконанням боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 набула права задовольнити свої вимоги за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим, посилаючись на норми матеріального права, умови кредитного договору, договорів іпотеки та відступлення прав вимоги, звернулась до суду з даним позовом та способом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 39, 41 ЗУ «Про іпотеку» обрала саме продаж предмету іпотеки на електронному аукціоні на підставі рішення суду.

В свою чергу, в червні 2022 року ОСОБА_2 подано зустрічний позов, в якому останній просив визнати недійсним договір №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №594975 від 14.06.2007 року та договорами забезпечення від 28.12.2018 року та договір про відступлення прав за іпотечним договором від 28.12.2018 року, укладені між ПАТ «КБ Надра» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх зустрічних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору підписав договір іпотеки від 14.06.2007 року №594975 відповідно до умов якого він та ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 передали в іпотеку ПАТ «КБ «Надра» квартиру АДРЕСА_1 .

28.12.2018 між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №594975 від 14.06.2007 року та договорами забезпечення, а також договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаровою О.П. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2018 року індексний номер: 44900625 приватний нотаріус Макарова О.П. внесла запис до Державного реєстру іпотек про те, що новим іпотекодержателем є ОСОБА_1 .

Вказував, що незважаючи на те, що оспорюваний договір має назву купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги проте, за своєю правовою природою є договором факторингу, сторонами якого можуть бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, а також фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, проте ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, а тому не могла бути стороною договору факторингу, а також не могла стати новим кредитором за кредитним договором в силу того, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги можуть надаватись спеціалізованими установами, якими є банки та інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Звертає увагу на те, що в результаті укладеного правочину розмір правової вимоги значно перевищує ціну відступлення.

Також, ставив під сумнів розмір заборгованості, яка була відступленою за оспорюваним договором відступлення прав вимоги, посилаючись на те, що відповідно до п.4 ч.2 ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, що діяла на момент початку ліквідації ПАТ КБ «Надра») з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2015 року №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

На підставі наведеного вважав, що нарахування відсотків та пені на заборгованість ОСОБА_3 перед банком не повинно було здійснюватися, натомість після 05 червня 2015 року банк продовжував нараховувати відсотки та пеню на заборгованість позичальника, в супереч вказаним вимогам законодавства, у зв`язку з чим за умовами оспорюваного договору №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 28.12.2018 року відбулось відступлення неіснуючого обсягу права вимоги, зокрема в частині відступлених відсотків та пені, що свідчить про відсутність предмету договору, оскільки розмір заборгованості при відступленні права вимоги є істотною умовою договору.

Крім того, вказував, що відступлення ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 суми пені у розмірі, який суперечить вимогам п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», призвело до незаконного збільшення вимог до споживача. За наявної заборгованості за кредитом та процентами, що становить 22 634,28 доларів США, нарахована пеня складає 15 568,34 доларів США, що перевищує суму основного зобов`язання у понад 50 %, а розмір грошової вимоги значно перевищує ціну її відступлення.

За наведеного просив зустрічний позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2022 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №594975 від 14.06.2007 року, договором купівлі - продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №594975 від 28 грудня 2018 року, яка складається із: суми боргу - 38 202,60 доларів США, заборгованості по відсоткам в сумі 3836,53 доларів США, штрафу за порушення п. 4.2 кредитного договору в сумі 1261,15 доларів США, пені за порушення умов кредитного договору в сумі 7728,42 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 95,7 м.кв., в тому числі житловою 61,7 м.кв., яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28 липня 2000 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Стратюк О.М. зареєстрованого в реєстрі за №2598, та в порядку спадкування за заповітом спадкоємцю ОСОБА_2 у межах вартості частки успадкованого ним майна після смерті ОСОБА_5 .

Реалізацію предмета іпотеки провести шляхом проведення електронного аукціону за ціною, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , - про визнання недійсними договорів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його в частині задоволення первісного позову, та в заяві від 16.01.2023 року вказав, що відмова в задоволенні зустрічного позову не оскаржується (т.3 а.с.69).

Вказує, що суд фактично узаконив злочинну схему за якою, близька до боржників особа ОСОБА_1 викупає у банку ПАТ КБ «НАДРА» борг ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в сумі 38 202,62 дол. США за ціною 124 603,50 грн (мінімальну ціну лоту, еквівалент 4684,32 дол. США по курсу 26.6) через електронний аукціон, та в подальшому, подає позов про звернення стягнення на предмет іпотек, однак про факт проведення електронного аукціону щодо вищенаведеної квартири, частина якої є його власністю (спадщина), ОСОБА_2 жодним чином не повідомлявся.

Наголошує, що в силу ст.41 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних аукціонах може відбуватись як за рішенням суду, так і на підставі виконавчого напису нотаріуса.

А тому, позивач мала можливість звернутись до нотаріуса та без звернення до суду звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних аукціонах шляхом вчинення відповідно виконавчого напису, у зв`язку з чим звернення до суду є передчасним.

Стверджує, що рішення суду першої інстанції щодо зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки на електронних торгах на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування не відповідає п.5-2 Розділу 4 «Прикінцеві положення» ЗУ «Про іпотеку», що свідчить про неправильне застосування вищенаведених норм закону, в частині неможливості застосування норми ст.38 ЗУ «Про іпотеку» до спірних правовідносин у зв`язку із зупиненням її дії на момент розгляду справи судом.

Звертає увагу суду на те, що позивачем є фізична особа, яка не має статусу суб`єкту господарської діяльності, не є фінансовою установою, не має ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, ліцензії на право надання кредитів та/або банківської ліцензії, а за відсутності таких не може самостійно нараховувати та вимагати до стягнення відсотки, пеню та штрафні санкції, в сумі 43 300,28 дол. США за кредитним договором №594975 від 14.06.2007 року, право вимоги за яким придбано позивачем за договором купівлі - продажу (відступлення) права вимоги від 28.12.2018 року.

Тому, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості, яка складається із: 38202,60 дол. США боргу за договором та самостійно нарахованих позивачем заборгованостей відповідачів по відсоткам в сумі 3836,53 дол. США, штрафу за порушення п.4.2. кредитного договору в сумі 1261,60 дол. США, пені за порушення умов кредитного договору в сумі 7 728,42 дол. США, є безпідставними.

Також, апеляція містить доводи того, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки було подано в порушення норм ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки предмет іпотеки, зокрема спірна квартира, використовується відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як місце їх постійного проживання, іншого нерухомого майно в їх власності немає, а кредит було надано в іноземній валюті.

Апелянт вважає, що судом безпідставно не прийнято до уваги посилання ОСОБА_2 на пропуск строку позовної давності з боку позивача.

На підставі наведеного просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення (в оскаржуваній частині) про задоволення первісного позову суд виходив з того, що 15.11.2019 року позивач направила відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 претензії з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором, однак такі залишені останніми поза увагою, заборгованість не погашена, у зв`язку з чим на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення зазначеної заборгованості в загальній сумі 38 202,60 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки, будь-яких доказів на спростування вказаної суми боргу за наслідками розгляду справи не встановлено.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №594975 з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 25000 дол. США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 11,6% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту у строк до 13.06.2019 року (т.1 а.с.19).

Згідно п.1.5 Кредитного договору визначено, що надання кредиту відбувається лише за умови надання позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов`язань по цьому договору, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки наступного нерухомого майна: 4-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою №1 до вказаного договору від 14.04.2009 року вказаний договір викладено у новій редакції.

За умовами вказаного кредитного договору з урахуванням його нової редакції позичальник повертає кредит, сплачує кредитору проценти передбачені цим Договором та комісії у вигляді плати за управління кредитом шляхом здійснення перерахування на рахунок НОМЕР_1 МФ0356505 мінімально необхідного платежу у валюті Кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 322,97 долара США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 05 числа поточного місяця. Кінцевий термін повернення Кредиту-13 червня 2019 року. Позичальник зобов`язувалась сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п.1.1., 2.4. цього Договору та комісії у вигляді плати за управління кредитом в розмірах та в порядку, передбачених цим Договором, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.п.1.1., 2.4. цього договору.

У відповідності до вимог п.4.3 кредитного договору в новій редакції, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

14.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_4 , а також між ВАТ КБ «Надра» і ОСОБА_5 були укладені договори поруки, за якими поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання кредитного договору, в тому числі: повернути до 13.06.2019 року включно кредит у сумі 25000 дол. США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 11,6% річних; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (т.1 а.с.28-29).

Також, 14.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала вказаним особам на праві приватної спільної часткової власності (т.1. а.с.15-17).

Національний банк України, продовжуючи розпочату процедуру виведення з ринку неплатоспроможного ПАТ «КБ «НАДРА», 04.06.2015 року прийняв рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», а 05.06.2015 року ФГВФО прийнято рішення про початок ліквідації банку та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (т.1 а.с.141). Вказана інформація також є загальновідомою та не підлягає доказуванню в силу вимог ч.3 ст.82 ЦПК України.

Відповідно до протоколу електронного аукціону від 07.12.2018 року №UA-EA-2018-10-26-000164-b відбувся аукціон щодо продажу права вимоги за 594975 від 14.06.2007 року з забезпеченням: (квартира), переможцем даного аукціону було визначено ОСОБА_1 (т.2 а.с.208).

28.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7 було укладено договір №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом №UA-EA-2018-10-26-000164-b від 07.12.2018 року, складеного ТОВ «Закупки.пром.уа», банк передав у власність ОСОБА_7 право вимоги до позичальника за кредитним договором №594975 від 14.06.2007 року з додатковими угодами, що значені у Додатку №1 до договору із зазначенням загального розміру заборгованості в станом на 28.12.2018 року - 38 202,62 дол. США, а також спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника. ОСОБА_7 сплатила банку за відступлення прав вимоги грошові кошти в сумі 124 603,50 грн (п.4.1 договору). Відступлення прав вимоги за договором забезпечення, а саме іпотекою, що була укладена в забезпечення виконання вказаного зобов`язання, відбувається на підставі окремого договору (т.1 а.с.21-23, 25).

28.12.2018 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_7 було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, за яким вона набула всі права Іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним 14.06.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (т.1 а.с.12-14).

Згідно додатку 2 до договору №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 28.12.2018 року первісний кредитор та новий кредитор повідомили позичальника та заставодавців про зміну кредитора (т.1 а.с.24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та відповідно до довідки №52/02-14 від 22.04.2020 року приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М. спадкоємцем за заповітом, який посвідчено 23 березня 2015 року після смерті ОСОБА_5 , є ОСОБА_2 , що підтверджується заявою про прийняття спадщини та відкриттям спадкової справи №23/2019 (т.1 а.с.6, 112, 129).

13.11.2019 року ОСОБА_1 направила на ім`я ОСОБА_2 та приватного нотаріуса Шкляр М.М., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 претензії кредитора із зазначенням заборгованості та пропозицією її погашення (т.1 а.с.31-37).

Згідно розрахунку заборгованості позивача - загальна суму боргу складає 43 300,28 дол. США та 191 243,46 грн пені (т.1 а.с.59-63), а на момент набуття (відступлення прав) 38202.62 дол США (ас.с23,т.1).

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу подання позовної заяви ОСОБА_1 в новій редакції.

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про звернення стягнення (т.1 а.с.2-5, 51-58), де крім вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, просила реалізацію предмета іпотеки провести шляхом надання ОСОБА_1 права від свого імені продати предмет іпотеки.

В подальшому, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду ухвалою від 28.12.2021 року, яка постановою Чернівецького апеляційного суду від 07.04.2022 року скасована, справа направлена для продовження розгляду (т.2 а.с.93-95).

У червні 2022 року ОСОБА_1 подано позовну заяву в новій редакції, яка крім вимоги про звернення стягнення містила і вимогу щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону (т.2 а.с.116-122).

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.06.2022 року ухвалено повернутися до розгляду вказаної справи, а також, крім іншого, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в новій редакції, надано строк для подання відзиву (т.2 а.с.137-139).

Ухвалою цього ж суду від 12.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду (т.3 а.с.4-5).

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частина 3 ст.49 ЦПК України вказує, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

В силу ч.1-2 ст.189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Отже, за наведеного, ОСОБА_1 при подачі позову в новій редакції дотримано вимог ЦПК України, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Що стосується виникнення зобов`язання у відповідачів та розміру заборгованості.

В силу ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1-2 ст.553 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст.11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, зобов`язання за яким були забезпечені договорами поруки та договором іпотеки, де, крім боржника, відповідальність за повернення кредитних коштів взяли на себе ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Крім іншого, ОСОБА_5 помер, а його спадкоємцем за заповітом став ОСОБА_2 , який подав заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язанні.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

За наведеного вбачається, що у ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 виник обов`язок перед кредитором в межах вартості успадкованого майна.

Крім того, відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавцем є особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ч.1 ст.11 ЗУ «Про іпотеку»).

Частиною 6 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги, яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом зміна боржника в зобов`язанні.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц.

Згідно з ч.1 ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема ч.1 вказаної статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст.35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконано чи виконано неналежно, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звернути стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

ЗУ «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Тому, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Отже, ОСОБА_2 відносно спірного майна за договором іпотеки набув прав та обов`язків іпотекодавця з відповідними обтяженнями прав щодо нього.

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», тому доводи апеляційної скарги з приводу невідповідності заборгованості є безпідставними та не гуртуються на доказах. Контррозрахунок не подавався.

Крім того, розмір заборгованості, на який просить звернути стягнення позивач, підтверджується Додатком №1 до Договору №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 28.12.2018 року (т.1 а.с.23) і саме такий був взятий до уваги судом першої інстанції, який відхилив розрахунок із нарахованими платежами після набуття прав кредитора ОСОБА_1 .

Щодо переходу права вимоги від ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 .

Згідно із п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

При цьому необхідно враховувати, що у зв`язку зі заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині особи кредитора.

Аналогічний висновок викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №755/7423/17 та від 9 березня 2021 року у справі №504/3401/17).

Згідно п.4.1 Договору №594975 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну продажу відповідно до протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких визнано нового кредитора, а саме 124 603,50 грн, без ПДВ, що є ціною договору. Ціна договору сплачена новим кредитором первісному кредитору в повному обсязі.

Таким чином, спірний договір №594975 від 28.12.2018 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, так як жодна із сторін цього договору не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними, що в повній мірі розкрито судом першої інстанції з посиланням на норми ст.ст.656, 1077, 1079 ЦК України, ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про банки та банківську діяльність», висновок ВС у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17 та спростовує доводи апелянта із вказаного приводу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неповідомлення ОСОБА_2 про проведення аукціону та можливості викупу боргу за кредитним договором, то такі є безпідставним, оскільки на час укладення між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 договору №594975 від 28.12.2018 року ОСОБА_2 не був спадкоємцем іпотечного майна, а отже не мав жодних прав та обов`язків ні до боргових зобов`язань, ні до майна ОСОБА_5 (іпотекодавця), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 році.

Що стосується посилання на п.4 ч.2 ст.46 ЗУ (в редакції на час введення тимчасової адміністрації), яка передбачає заборону нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості, у зв`язку з чим нарахування відсотків та пені на заборгованість ОСОБА_3 перед банком не могло здійснюватися, колегія суддів вказує таке.

В силу ч.1 ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і надалі в редакції на час введення тимчасової адміністрації) уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов`язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

За приписами п.4 ч.2 зазначеної статті з дня призначення уповноваженої особи Фонду припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.

З викладеного вбачається, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить заборони щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, не відноситься до банківської діяльності в розумінні ЗУ «Про банки і банківську діяльність», а законодавством України не передбачено припинення кредитних зобов`язань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора, оскільки зазначена норма стосується припинення будь-яких нарахувань до зобов`язань банку, а не перед банком.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу дії воєнного стану в Україні і, як наслідок, застосування норми ст.41 ЗУ «Про іпотеку» щодо можливості реалізації Іпотекодержателем предмета іпотеки на електронному аукціоні, то дакі є помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-1Х затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року №573/22 та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року N 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Ураховуючи, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Апеляційний суд наголошує, що згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, та постанові від 13.07.2022 року в справі №361/1353/18.

За наведеного доводи апелянта є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів про застосування строків позовної давності, то колегія суддів виходить з наступного.

В силу вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

У відповідності до ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Статтею ст.266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладено в постановах ВП ВС від 13.02.2019 року по справі №826/13768/16, від 04.12.2018 року по справі №910/18560/16.

ВС у постанові від 18.08.2021 року, справа №201/15310/16 зробив наступні висновки.

«…У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тлумачення цієї статті дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчинення позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою закон не передбачає…».

У постанові від 24.04.2019 року, справа №523/10225/15-ц ВП ВС вказала, що «…відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Таким чином, позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі…».

Як вбачається з п.1.1 ст.1 Договору іпотеки від 14.06.2008 року за цим договором іпотекодавці з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника, що витікає з Кредитного договору, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки.

За змістом п.6.3. ст.6 Договору іпотеки цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 не пропущено строк звернення з вимогами до боржників, оскільки зобовязання за Основним договором залишилося не виконаним.

Суд першої інстанції навів обґрунтування усім запереченням ОСОБА_2 , які включені до апеляційної скарги, вірно з посиланням на норми матеріального права спростував їх.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржувані частині, підстав для скасування або зміни у суду апеляційної інстанції немає.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться саме до переоцінки доказів, що було зроблено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2022 року щодо позовних вимог ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.