Справа № 359/1964/23
Головуючий у суді першої інстанції: Семенюта О.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Гуля В.В.,Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Синиченка Олексія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Семенюти О.Ю., у справі № 359/1964/23 за позовом ОСОБА_1 до релігійної організації «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)», релігійної організації «Релігійна громада парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області» про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів релігійної громади про припинення повноважень керівника релігійної громади, визнання незаконним та скасування відповідного указу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до релігійної організації «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)», релігійної організації «Релігійна громада парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області» про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів релігійної громади про припинення повноважень керівника релігійної громади, визнання незаконним та скасування відповідного указу. Зазначав, що указом Митрополита Київського і всієї України Української Православної Церкви (далі - УПЦ) №1153 від 10 серпня 2010 року він був призначений настоятелем парафії на честь свв. першоверховних апостолів Петра і Павла с. Петровське Бориспільського району Київської єпархії. На підставі вказаного указу до ЄДР були внесені відомості про призначення його керівником релігійної організації УПЦ «Петра і Павла». З 2013 року зі складу Київської єпархії УПЦ, в складі якої він перебував, була утворена Бориспільська єпархія. 18 червня 2022 року загальні збори релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області прийняли рішення про його звільнення з посади настоятеля (керівника) релігійної організації УПЦ «Петра і Павла». На цих же зборах відбулась зміна підпорядкування релігійної громади Управлінню Київської Єпархії УПЦ (ПЦУ) та Київській Митрополії УПЦ (ПЦУ), змінилась назва самої релігійної організації: РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області». Указом Управління Київської єпархії ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року він був звільнений з посади настоятеля та керівника релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області з 20 червня 2022 року. Позивач вказував, що він виконував функції настоятеля та керівника парафії, дотримувався трудової дисципліни та правил, визначених статутом релігійної громади, його праця оплачувалась, він був ієрархічно підпорядкований спочатку Київській єпархії УПЦ, а потім - Бориспільській єпархії. Ці обставини свідчать про те, що з 10 серпня 2010 року він перебував у трудових відносинах, тому на нього поширюються права та гарантії, передбачені КЗпП України. Однак він не був повідомлений про зміну істотних умов праці та не попереджався про наступне звільнення з роботи. Йому не вручався оскаржуваний указ, в якому навіть відсутня правова підстава для його звільнення з роботи. Крім того, Управління Київської єпархії ПЦУ не мало повноважень на видання вказаного указу до проведення державної реєстрації в ЄДР відповідних змін в статуті релігійної організації. Ці обставини свідчать про те, що його звільнення з роботи відбулось з численними порушеннями законодавства про працю. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області, оформлене протоколом №1 від 18 червня 2022 року, в частині припинення його повноважень як керівника релігійної громади УПЦ «Петра і Павла», а також визнати незаконним та скасувати указ Управління Київської єпархії ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Синиченко О.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу.Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність трудових правовідносин між позивачем та РО «Релігійна громада парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області». Звертає увагу на те, що фактичний доступ до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене. ОСОБА_1 здійснював усі обов`язки священнослужителя та за виконану роботу отримував заробітну плату, а отже, між сторонами існували трудові відносини. Вважає, що висновок суду про те, що зміна канонічної та організаційної підпорядкованості релігійної громади відбулась ще 18 червня 2022 року, а відтак станом на 12 вересня 2022 року Митрополит Київський і всієї України ПЦУ мав повноваження на звільнення ОСОБА_1 з посади керівника релігійної громади є помилковим. З матеріалів справи вбачається, що лише 21 вересня 2022 року в ЄДР було зареєстровано зміну найменування релігійної організації з РО «Української православної церкви Петра і Павла» на РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області», в той час як звільнення позивача відбулося 18 червня 2022 року. Фактично станом на 18 червня 2022 року посади з якої був звільнений позивач, відповідно до указу РО «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)» №362 від 12 вересня 2022 року не існувало.

Адвокат Титикало Р.С.., який діє в інтересах релігійної організації «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)», подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Синиченко О.Ю. апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Кічужинець Л.М., яка діє в інтересах релігійної організації «Релігійна громада парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області», проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник релігійної організації «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)» в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, указом Митрополита Київського і всієї України УПЦ №1153 від 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 був призначений настоятелем парафії на честь свв. першоверховних апостолів Петра і Павла с. Петровське Бориспільського району Київської єпархії (т.1, а.с. 34).

Вказана обставина також підтверджується листом Митрополита Бориспільського і Броварського, керуючого Бориспільською єпархією УПЦ № 012 від 22 лютого 2023 року (т.1, а.с.43).

ОСОБА_1 також був керівником РО УПЦ «Петра і Павла», що вбачається з копії виписки з ЄДР серії ААВ №566556 від 19 травня 2014 року та копії витягу з ЄДР від 23 лютого 2023 року (т.1, а.с. 35, 40-42).

Рішенням загальних зборів релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області №1 від 18 червня 2022 року змінено підлеглість релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - ПЦУ. Визначено, що релігійна громада канонічно та організаційно підпорядковується Управлінню Київської Єпархії УПЦ (ПЦУ) та Київській Митрополії УПЦ (ПЦУ), є підзвітною єпархіальним зборам та єпархіальному архієрею Київської єпархії УПЦ (ПЦУ). У зв`язку з вжиттям цього організаційного заходу змінено найменування релігійної громади та визначено таке найменування: РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області». Крім того, припинені повноваження керівника релігійної громади ОСОБА_1 з 18 червня 2022 року (т.1, а.с. 56-57).

Указом Митрополита Київського і всієї України ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади керівника релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області» (т.1, а.с. 58).

21 вересня 2022 року в ЄДР було зареєстровано зміну найменування релігійної організації: РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с.Петропавлівське Бориспільського району Київської області». Крім того, були зареєстровані зміни відомостей про керівника релігійної організації (т.1, а.с. 36-39).

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що гарантії, передбачені ст.49-2 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини. Зокрема, у відповідачів не було обов`язку попереджати ОСОБА_1 про припинення повноважень керівника релігійної громади та пропонувати йому іншу роботу в цій же громаді. Крім того, зміна канонічного та організаційного підпорядкування релігійної громади не передбачає автоматичного переведення настоятеля парафії в ієрархічну підлеглість Управлінню Київської Єпархії УПЦ (ПЦУ) та Київській Митрополії УПЦ (ПЦУ).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Судом було порушено норми процесуального права.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних, кримінальних чи господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно-правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тому судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Статтею 35 Конституції України гарантовано, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.

Отже, в Україні діє принцип взаємного невтручання держави та церкви, який ґрунтується на конституційній нормі про відокремленість церкви від держави.

Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» № 987-XII передбачено, що церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, не фінансує діяльність будь-яких організацій, створених за ознакою ставлення до релігії. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення загальних зборів релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області, оформлене протоколом №1 від 18 червня 2022 року, в частині припинення його повноважень як керівника релігійної громади УПЦ «Петра і Павла», а також визнати незаконним та скасувати указ Управління Київської єпархії ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року про його звільнення з посади керівника релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області РО «РГ парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області».

Разом з тим, рішення, що прийняті статутними органами релігійного об`єднання у межах своїх повноважень, є виключно внутрішньою діяльністю релігійної організації. Втручання органів державної влади у здійснювану в межах закону діяльність релігійної організації чи релігійного об`єднання, не допускається.

Відтак, держава, у тому числі і судова влада, не має права втручатись у діяльність церкви, зокрема переглядати (ревізувати, скасовувати) рішення загальних зборів релігійної громади, церковного управління і церковного суду.

Оскарження ОСОБА_1 дійсності рішення загальних зборів релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області, оформлене протоколом №1 від 18 червня 2022 року, а також указу Управління Київської єпархії ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року, якими припинено його повноваження як керівника релігійної громади УПЦ «Петра і Павла», з підстав недотримання вимог законодавства про працю при його звільненні, в судовому порядку є по суті залученням держави в особі її судових органів до надання аналізу дотримання канонічними утвореннями УПЦ (ПЦУ) вимог їхніх внутрішніх документів, тобто втручанням держави у внутрішню діяльність церкви, що суперечить частині третій статті 35 Конституції України та статті 5 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Правовідносини щодо прийняття загальними зборами релігійної громади УПЦ Петра і Павла с. Петрівське Бориспільського району Київської області рішення, оформленого протоколом №1 від 18 червня 2022 року, а також правовідносини, які виникли у зв`язку із прийняттям указу Управління Київської єпархії ПЦУ №362 від 12 вересня 2022 року є правовідносинами, що виникли всередині церкви та належать до рішень щодо внутрішньоорганізаційної діяльності церкви і її релігійної організації та є їх виключною компетенцією. Спори щодо оскарження рішення органу управління церкви не підлягають вирішенню в національних судах.

Таким чином, рішення загальних зборів релігійної громади та Управління Київської єпархії ПЦУ не є рішеннями, що можуть бути перевірені національним судом на відповідність вимогам законодавства чи статуту релігійної організації (об`єднання), оскільки такі рішення є внутрішньою діяльністю церкви. Здійснення державою в особі суду ревізії (перевірки) таких рішень свідчитиме про втручання останньої в діяльність церкви шляхом перебирання на себе функцій церковного суду, що є неприпустимим, позаяк порушує Конституцію України та закони України.

Законодавець надав релігійним організаціям в Україні право автономно здійснювати свою діяльність, визначати напрями цієї діяльності, утворювати в своєму складі необхідні органи, для провадження діяльності, і зокрема, вирішувати відповідні спори, у випадку їх виникнення, відокремлено від держави.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №761/25084/20-ц (провадження № 61-17392св20).

При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд вказував на те, що поняття «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» необхідно тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно розглянув вимоги позовної заяви ОСОБА_1 по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2023 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Синиченка Олексія Юрійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до релігійної організації «Управління Київської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)», релігійної організації «Релігійна громада парафія апостолів Петра і Павла Київської єпархії Української Православної Церкви (Православної церкви України) с. Петропавлівське Бориспільського району Київської області» про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів релігійної громади про припинення повноважень керівника релігійної громади, визнання незаконним та скасування відповідного указу - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді