Справа № 487/3431/23
Провадження № 2/487/1663/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., при секретарі - Белоруковій І.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу № 487/3431/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, третя особа Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИВ:

14.06.2023 представник позивачки адвокат Павленко Н.М. звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 10.07.2001, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь», реєстровий номер 4461; визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що 10.07.2001 бабуся позивачки ОСОБА_4 та її рідний дядько ОСОБА_5 з однієї сторони як покупці та відповідачка ОСОБА_3 з другої сторони як продавець, уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір було зареєстровано 10.07.2001 на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» за реєстровим № 4461 без подальшого нотаріального посвідчення. Крім того даний договір було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.01.2001. На час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 діяв ЦПК УРСР в редакції 1963 р., який не передбачав нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованих на товарних біржах. У зв`язку з чим, враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири було оформлено за існуючим на той час порядком, умови договору були виконані сторонами, наразі є усі підстави для визнання його дійсним. Крім того зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний дядько позивачки ОСОБА_5 , який 18.04.2011 залишив заповіт, відповідно до якого заповів усе майно ОСОБА_2 . Інших спадкоємців після смерті дядька, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Позивачка після смерті спадкодавця своєчасно звернулася до Третьої державної нотаріальної контори Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу від 10.07.2001 квартири АДРЕСА_1 , що зареєстрований на товарній біржі «Нерухомість-Південь» не є дійсним. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки рішення про визнання спірного договору купівлі-продажу дійсним не можливо буде зареєструвати в органі державної реєстрації, що унеможливить оформлення спадщини нотаріально.

Суд своєю ухвалою від 27.06.2023 відкрив провадження, призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та задовольнив клопотання представника позивачки про витребування доказів.

11.10.2023 від представника позивачки адвоката Павленко Н.М. надійшла позовна заява в новій редакції, в якій вона доповнила первісні позовні вимоги та, крім іншого, просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_4 на час її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд своєю ухвалою від 11.10.2023 прийняв заяву представника позивачки адвоката Павленко Н.М. від 11.10.2023 про зміну предмету позову у даній цивільній справі.

Суд своєю ухвалою від 30.10.2023 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, просила про його задоволення.

Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, рішення просив ухвалити відповідно до норм чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши позицію представника позивача, покази свідка, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

Згідно із п. 4 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України норми ЦК України застосовують до цивільних відносин, що виникли після набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як було роз`яснено у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК ( 435-15 ) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК ( 435-15 ). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції на час укладання договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Крім того відповідно до п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами, - договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується.

Судом встановлено, що 10.07.2001 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Даний договір було зареєстровано 10.07.2001 на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 4461 та 08.08.2001 у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 16385.

Отже сукупність встановлених судом обставин свідчить про те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.07.2001 і відбулося його повне виконання, що є підставою для визнання даного договору дійсним.

Крім того у судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла бабуся позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2013.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із копією інформації з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради № 19.03.03-12/6493/21 від 08.10.2021 станом на 04.06.2013 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином з наведеного вище слідує, що ОСОБА_5 був зареєстрований та постійно проживав разом із спадкодавицею ОСОБА_4 на час її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 , що також підтверджується показами свідка ОСОБА_7 , яка була допитана безпосередньо у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так відповідно до інформації, наданої Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області від 06.09.2023 вих. № 736/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не виявлена, а отже заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 не подавав, у зв`язку з чим він вважається таким, що фактично прийняв спадщину, проте не оформив своїх спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.07.2021.

18.04.2011 ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 все своє майно, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1272, а також копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 07.09.2021.

Відповідно до копії матеріалів спадкової справи № 291/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , вбачається, що позивачка звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою від 07.09.2021 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Проте державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Фоменко С.П. своєю постановою від 07.06.2023 № 287/02-31 відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з тим, що наданий спадкоємицею договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.07.2001 зареєстрований на товарній біржі з невідповідністю вимогам чинного законодавства про необхідність його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вже вище було встановлено судом позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 та до неї перейшли усі права та обов`язки померлого спадкоємця.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто звернення до суду може мати місце в разі відмови нотаріусом у видачі свідоцтва з таких підстав, які унеможливлюють його видачу, оскільки підстави нотаріальної відмови не можуть бути усунуті спадкоємцями.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 18, 23, 76, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Миколаївської міської ради, третя особа Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним, встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований Товарною біржею "Нерухомість-Південь" за реєстровим номером № 4461- дійсним.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_4 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РОНКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Миколаївська міська рада, місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Третя особа Товарна біржа «Нерухомість-Південь», місце знаходження: проспект Центральний, 152, м. Миколаїв.

Повне судове рішення складено 27.11.2023.

Головуючий суддя І. В. Боброва