Номер провадження: 22-ц/813/7059/23
Справа № 493/840/22
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Страхова група ТАС про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь 18 892 грн страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 січня 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинув батько позивачки- ОСОБА_2 , за цим фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та розпочато досудове розслідування. Позивачка вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу).

Одночасно з позовною заявою позивачка подала клопотання про витребування доказів з ТУ ДБР у м. Миколаєві, що проводить досудове розслідування кримінального провадження №0000009, посилаючись на те, що витребувані документи по зазначеному кримінальному провадженні необхідні для з`ясування результатів розслідування цього кримінального провадження та встановлення наявності причинного зв`язку між подією ДТП з наслідками, що спричинили смерть ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 07 липня 2022 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено.

11 серпня 2022 року до суду надійшов відзив відповідача, до якого було додано клопотання про зупинення провадження у справі, в обґрунтування якого відповідач зазначив, що позивачкою не надано копію вироку по кримінальному провадженню №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який набрав законної сили та встановив відповідальність у вчиненні ДТП, яка сталася 05 січня 2020 року, в результаті якої загинув ОСОБА_2 .

Пов`язаність справ відповідач обґрунтував тим, що рішення іншого суду в кримінальному провадженні встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у цій цивільній справі, зокрема, наявності чи відсутності вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди здоров`ю потерпілого становлять предмет доказування у кримінальному провадженні.

Неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи іншим судом, який розглядає кримінальне провадження, відповідач обґрунтував тим, що обставини наявності чи відсутності вини водія у скоєнні ДТП, яка сталася 05 січня 2020 року та в результаті якої загинув ОСОБА_2 , не можуть бути встановлені судом самостійно у цій справі, тому відповідач просить суд зупинити провадження в цивільній справі.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року зупинено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого до набрання законної сили остаточним судовим рішенням в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ієговська А.О. звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм судом процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За доводами апеляційної скарги, суд дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у цій справі з підстав наведених у тексті оскаржуваного судового рішення, водночас скаржниця зазначає, що необхідність встановлення вини водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП, суперечить нормам Закону, позиціям Верховного суду та меті обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в цілому.

Скаржниця також зауважила, що суд першої інстанції незаконно та безпідставно зупинив розгляд справи, оскільки немає жодного доказу на підтвердження того, що дана дорожньо-транспортна пригода, в якій заподіяно їй шкоду, розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі.

Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У відповідності до приписів ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про повернення позовної заяви, право на апеляційне оскарження якої регламентовано п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розгляд справи в апеляційному порядку здійснюється у письмовому провадженні за матеріалами, що містяться у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили остаточним судовим рішенням в кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки ухвала судді від 07 липня 2022 року про витребування доказів, які є предметом судового розгляду, до теперішнього часу не виконана, а письмові докази, які є в матеріалах цієї цивільної справи не дозволяють суду встановити та оцінити усі обставини (факти) справи.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розумність строків розгляду справи судом є одним із принципів цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупиняючи провадження у справі, суд має обґрунтувати, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи, та чому зібрані у розглядуваній справі докази не дають можливості самостійно встановити та оцінити обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, та не зазначив, у чому полягає неможливість здійснення ним перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду однієї справи до прийняття рішення в іншій справі.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі № 761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; у тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у конкретній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо ухвалити рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 січня 2020 року близько 17 год 05 хв. в м. Балта відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 1183 НОМЕР_1 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 . Внаслідок цієї ДТП ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер, внесено відомості до ЄРДР за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Предметом позовних вимог ОСОБА_4 є відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та стягнення з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на її користь 18 892 грн страхового відшкодування.

Скаржниця зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із відшкодуванням страховиком шкоди, завданої смертю потерпілого.

Колегія суддів вважає слушними такі доводи апеляційної скарги, оскільки головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець транспортного засобу зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від вини.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивачка, посилаючись на положення ст. 27 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166,1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України, просила відшкодувати шкоду, завдану смертю потерпілого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою,- якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи ( обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Пред`явлення позову до страховика у цій справі зумовлене наявністю полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу № АО6777518 що діяв 05 січня 2020 року.

Отже, наявність кримінального провадження стосовно водія забезпеченого транспортного засобу жодним чином не впливає на вирішення зазначеного цивільно-правового спору.

Крім того, судом не враховано, що предметом позову і є саме безпідставне зупинення відповідачем строків виплати страхового відшкодування до розгляду іншої (кримінальної) справи, що стало підставою для звернення позивачки до суду за захистом своїх порушених прав.

Обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування встановлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція ВС у справі № 500/2095/15 у постанові від 10 січня 2019 року).

Отже за фактом ДТП в кримінальному провадженні вирішується питання про кримінальну відповідальність винуватця зазначеної вище ДТП, а не про наявність підстав для страхового відшкодування, внаслідок шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що матеріалами справи не підтверджено існування будь-якої справи в розумінні закону, яка б розглядалася в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом постановлена з порушенням пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також є помилковим зазначення судом в якості обґрунтування висновку про обов`язковість зупинення провадження у справі: як-то невиконання до теперішнього часу ухвали суду від 07 липня 2022 року про витребування письмових доказів, що перешкоджає суду встановити та оцінити обставини (факти) справи, оскільки таке законодавцем не передбачено в якості підстав для зупинення провадження у справі.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі з підстав наведених у змісті оскаржуваної ухвали.

Отже колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, що є підставами для її скасування відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу суду потрібно скасувати та направлення справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року скасувати, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова