Номер провадження: 22-ц/813/3482/23
Головуючий у першій інстанції Прохоров П. А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1519/23504/2012

Номер провадження: 22-ц/813/3482/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг»,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 4) ОСОБА_3 , 5) ОСОБА_4 , 6) ОСОБА_5 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6 , про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Салтан Л.В. 30 червня 2022 року,

встановив:

2.1 Описова частина

Короткий зміст позовних вимог, зміст попередніх судових рішень

У грудні 2009 року Товариство з обмеженою комерційний банк «Арма» (далі ТОВ КБ «Арма») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором (Т. 1, а. с. 30 34, 125 - 130).

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ КБ «Арма» про внесення змін до кредитного договору №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року, посилаючись на те, що здійснення позивачем платежів за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року в доларах США значно погіршує становище позичальника порівняно з Банком. Вказане дає підстави вважати умови кредитного договору несправедливими, такими що суперечать принципу добросовісності, мають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, як споживачу банківських послуг (Т. 1, а. с. 2 - 5).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2010 року цивільну справу №2-4876/2010 р. за позовом ОСОБА_1 до ТОВ КБ «Арма» про внесення змін до кредитного договору та цивільну справу №2-7586/2009р. за позовом ТОВ КБ «Арма» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було об`єднано в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєний №2-4876/2010 р. (Т. 1, а. с. 25).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011року позов ОСОБА_1 до ТОВ КБ «Арма» про внесення змін до кредитного договору було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (Т. 1, а. с. 143).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011 року, з врахуванням ухвали цього суду від 14.12.2011 р. про виправлення описки, було задоволено вищевказаний позов ТОВ КБ «Арма». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не користь Банку заборгованість, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року в розмірі - 20 160 560,80 грн. (Т. 1, а. с. 144 - 144 зворотна сторона).

В процесі виконання вказаного заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011 року, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2012року, за заявою ТОВ «РК Фактор», було замінено сторону стягувача, а саме на - ТОВ «РК Фактор» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №2-1082/11 від 05.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ КБ «Арма» заборгованості, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року, державного мита та судових витрат в сумі - 120,00 грн. (Т. 1, а. с. 186 - 187).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2012 року вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2011 року було скасовано (Т. 1, а. с. 249 - 249 зворотна сторона) за заявою ОСОБА_1 від 14.12.2012 р. про перегляд заочного рішення (Т. 1, а. с. 235 236). Призначено справу до судового розгляду.

ТОВ «РК «Фактор» уточнило розмір кредитної заборгованості станом на 21.01.2013 року та просило стягнути заборгованість у розмірі 13 866 066,86 грн. (Т. 2, а. с. 9 15).

19.06.2013 року ТОВ «РК «Фактор» уточнило позовні вимоги і просило: 1) стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 21.01.2013 р. у розмірі 13 866 066,86 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 ; 2) стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь товариства заборгованість станом на 21.01.2013 р. у розмірі 13 866 066,86 грн. (Т. 2, а. с. 68 76).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2013 року було задоволено частково позов ТОВ «РК Фактор». Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «РК Фактор» заборгованість, яка виникла за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року у розмірі - 9 051 404,23 грн.. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «РК Фактор» сплачене державне мито у розмірі 1 700,00 грн. та судові витрати в сумі - 120,00 грн. (Т. 2, а. с. 128 - 130).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2014 року рішення Малиновського районного суду від 09 серпня 2013 року в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «РК Фактор» (нова назва - ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг») заборгованості у розмірі - 9 051 404,23 грн. за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року і стягнення з них судових витрат в рівних частках скасовано. В цій частині позову ТОВ «ФК Фактор» відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін (Т. 2, а. с. 370 - 375).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2013 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 06 березня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.3, а. с. 36 - 38).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року позовну заяву ТОВ «ФК Фактор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів було залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (Т. 3, а. с. 60 - 61).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 травня 2015 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року було скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду справи (Т. 3, а. с. 96 - 99).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2015 року цивільну справу №1519/23504/12 за позовом ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки було передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси для прийняття провадження, оскільки уточнені вимоги позивача безпосередньо стосуються об`єктів нерухомого майна у вигляді - домоволодіння АДРЕСА_1 , та земельної ділянки АДРЕСА_1 , які територіально розташовані в Київському адміністративному районі міста Одеси (Т. 3, а. с. 197).

Згідно автоматичного розподілу справ між суддями, вищезазначену цивільну справу призначено судді Київського районного суду м. Одеси Прохорову П.А..

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2015року вищезазначену цивільну справу №1519/23504/12-ц було прийнято до свого провадження суддею Київського районного суду м. Одеси Прохоровим П.А., та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (Т. 3, а. с. 209).

При новому розгляді справ, 02 серпня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» звернулось до суду з уточненою позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» заборгованість у сумі 1 455 998,29 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016 року становить - 36 131 107,17 грн.) та 20 385 132,94 грн., яка складається з: - 700 000,00 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016 року становить - 17 370 745,00 грн.) - прострочена заборгованість за кредитом; - 411 600, 07 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016 року становить - 10 213 999,80 грн.) - заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2013 року; - 344 398,22 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016 року становить - 8 546 362,45 грн.) - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013 року до 27.07.2016 року; - 20 142,36 грн. - нарахована комісія за управління кредитною заборгованістю; - 146 242,51 грн. - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю; - 314 026,33 грн. - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; - 158 838,70 грн. - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; - 3 222 777,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів; - 1 119 020,00 грн. - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів; - 6 734 928,09 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; - 8 669 157,35 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків; 2) в рахунок погашення заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року, що становить - 1 455 998,29 доларів США (еквівалент за курсом НБУ 24,815350 станом на 27.07.2016 року становить - 36 131 107,17 грн.) та - 20 385 132,94 грн., звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Договору іпотеки від 08.04.2008 року, який був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «АРМА» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, та перебуває у власності ОСОБА_7 , а саме: - домоволодіння під номером « АДРЕСА_1 та складається в цілому з житлового будинку літ. Г, житловою площею - 130,3 кв. м., ІІ-мостіння, № 3, 8-10 огорожа, загальною площею - 315,1 кв. м.; - приватизовану земельну ділянку під номером «20», що знаходиться по АДРЕСА_1 , площею - 0,0526 га., землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :26:018:0026, шляхом його продажу Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: - укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з державних реєстрів) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки, звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, надати нотаріусу право зареєструвати право власності на предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та інше, а також просив стягнути з відповідачів судові витрати (Т. 4, а. с. 30 - 33).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 частково задоволено позов ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» загальну суму заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008року у розмірі - 1 455 998,29 долара США, що станом на 27.07.2016року еквівалентно - 36 131 107,17 грн., та - 20 385 132,94 грн. , яка складається з: - прострочена заборгованість за кредитом - 700 000,00 доларів США, що еквівалентно - 17 370 745,00 грн.; - заборгованість по процентами, нарахованими до 21.01.2013року - 411 600,07 долара США, що еквівалентно - 10 213 999,80 грн.; - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016 року - 344 398,22 долара США, що еквівалентно - 8 546 362,45 грн.; - нарахована комісія за управління кредитної заборгованістю - 20 142,36 грн.; - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю - 146 242,15 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів - 314 026,33 грн.; - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів - 158 838,70 грн.; - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 3 222 777,60 грн.; - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 1 119 020,00 грн.; - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту - 6 734 928,09 грн.; - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків - 8 669 157,35 грн..

В рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008року, що становить - 1 455 998,29 долара США, що станом на 27.07.2016року еквівалентно - 36 131 107,17 грн., та - 20 385 132,94 грн., звернено стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 08.04.2008року, який був укладений між ТОВ «Комерційний банк «АРМА» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, та перебуває у власності ОСОБА_5 , а саме на: - домоволодіння під номером « АДРЕСА_1 , та складається в цілому з житлового будинку літ. Г, житловою площею - 130,3 кв. м., ІІ - мостіння, № 3, 8-10 огорожа, загальною площею - 315,1 кв. м., та на приватизовану земельну ділянку під номером « АДРЕСА_1 , площею - 0,0526 га., землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, кадастровий номер :26:018:0026, шляхом його продажу ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності, отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяги з державних реєстрів) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі - продажу предмету іпотеки, звертатися до суб`єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки, отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, надати нотаріусу право зареєструвати право власності на предмет іпотеки, отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки, технічну документацію та інше.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» - 566,67 грн. державного мита та 40,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» - 566,67 грн. державного мита та 40,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» - 566,67 грн. державного мита та 40,00 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

В решті позовних вимог відмовлено (Т. 4, а. с. 66 - 75).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01.03.2017 року повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 року. (Т. 4, а. с. 91).

03.11.2021 року представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 у цивільній справі №1519/23504/2012 за позовною заявою ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_5 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, не була присутня під час проголошення заочного рішення суду, саме через неналежне повідомлення про дату розгляду справи (Т. 5, а. с. 2 - 8).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.11.2021 заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2016 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. Призначено підготовче судове засідання у справі (Т. 5, а. с. 51 - 52).

17.11.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 надійшов відзив на уточнену позовну заяву ТОВ «Факторингова компанія «ФК ФАКТОРИНГ» про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки. Відзив обґрунтовується тим, що відповідачка ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладання між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договорів купівлі-продажу щодо домоволодіння під номером « АДРЕСА_1 , та земельної ділянки під номером «20», що знаходиться по АДРЕСА_1 , площею - 0,0526 га., кадастровий номер :26:018:0026, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які обмеження щодо даних об`єктів. ОСОБА_5 не має жодних кредитних відносин з ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» та є добросовісним набувачем. Тому позовні вимоги щодо звернення стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки від 08.04.2008 року, який був укладений між ТОВ «Комерційний банк «АРМА» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. за реєстровим № 2478, не підлягає задоволенню (Т. 5, а. с. 80 - 84).

У лютому 2022 року арбітражний керуючий Лукашук Л.С. ліквідатор ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» звернулась до суду із заявою про закриття провадження у справі. Вказана заява обгрунтована тим, що у провадженні господарського суду м. Києва перебуває справа №910/9450/18. ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» визнано банкрутом, та відкрито ліквідаційну процедуру. З огляду на вказане, арбітражний керуючий зазначила, що справа після відкриття провадження у справі про банкрутство підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (Т. 6, а. с. 143 - 145).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» про закриття провадження у справі, було відмовлено (Т. 6, а. с. 147 - 147 зворотна сторона).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» загальну суму заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року у розмірі - 1 455 998 (один мільйон чотириста п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) доларів США 29 центів, що станом на 27.07.2016 року еквівалентно - 36 131 107 (тридцять шість мільйонів сто тридцять одна тисяча сто сім) грн. 17 коп., та - 20 385 132 (двадцять мільйонів триста вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять дві) грн. 94 коп., яка складається з: - прострочена заборгованість за кредитом - 700 000 (сімсот тисяч) доларів США 00 центів, що еквівалентно 17 370 745 (сімнадцять мільйонів триста сімдесят тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп.; - заборгованість по процентами, нарахованими до 21.01.2013року - 411 600 (чотириста одинадцять тисяч шістсот) доларів США 07 центів, що еквівалентно - 10 213 999 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 80 коп.; - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016 року, - 344 398 (триста сорок чотири тисячі триста дев`яносто вісім) доларів США 22 цента, що еквівалентно - 8 546 362 (вісім мільйонів п`ятсот сорок шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 45 коп.; - нарахована комісія за управління кредитної заборгованістю - 20 142 (двадцять тисяч сто сорок дві) грн. 36 коп.; - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю 146 242 (сто сорок шість тисяч двісті сорок дві) грн. 51 коп.;

- пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів - 314 026 (триста чотирнадцять тисяч двадцять шість) грн. 33 коп.;

- штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів - 158 838 (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 70 коп.;

- пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 3 222 777 (три мільйони двісті двадцять дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 60 коп.;

- штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів - 1 119 020 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч двадцять) грн. 00 коп.;

- інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту - 6 734 928 (шість мільйонів сімсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн. 09 коп.;

- інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків - 8 669 157 (вісім мільйонів шістсот шістдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 35 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» - 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. державного мита та - 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що ТОВ «РК Фактор» набув право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , оскільки вони були повідомлені про переуступку права вимоги ТОВ «РК Фактор». Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що поручитель ОСОБА_4 була повідомлена про переуступку права вимоги ТОВ «РК Фактор», у зв`язку з чим, суд зазначив, що у ТОВ «РК Фактор» відсутнє право вимоги до неї. Матеріали справи не містять відомості про те, що до поручителів, в установленому законом порядку, ТОВ КБ «Арма» пред`являлися вимоги щодо усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором.

Оскільки ТОВ «РК Фактор» пропущено строк пред`явлення вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то позовні вимоги до них задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою.

У відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008року, доказів сплати зазначеної суми відповідачем ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Судом зазначено, що під час набуття ОСОБА_5 права власності на домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер :26:01860026, за адресою - АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні будь-які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об`єкти нерухомого майна - домоволодіння за адресою за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :26:01860026, за адресою - АДРЕСА_1 . Позивачем не доведено недобросовісність відповідачки ОСОБА_5 .. За наведених обставин, враховуючи правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» до добросовісного набувача ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з припиненням права іпотеки (Т. 6, а. с. 181 - 188).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 30.06.2022 року та ухвалу від 10.02.2022 року про відмову в закритті провадження у справі скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким вказану цивільну справу передати на розгляд господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/9450/18 про банкрутство ТОВ «ФК «ФК Факторинг».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції безпідставно постановив ухвалу від 10.02.2022 року про відмову в закритті провадження у справі, оскільки справа повинна розглядатись виключно господарським судом в межах справи про банкрутство. Судом не було враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 року справа №50/311-б, від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 18.02.2020 року у справі №918/335/17; 2) під час розгляду справи судом було порушено норми процесуального права, оскільки по суті рішення було ухвалене на стадії підготовчого судового засідання; 3) судом першої інстанції не було повідомлено про розгляд справи; 4) помилковими є посилання суду на те, що з 27.03.2013 року по 30.06.2013 року в Державному реєстрі відсутні будь-які відомості про іпотеку; 5) помилковими є посилання суду на добросовісність набувача, оскільки судом не було враховано вимоги Закону України «Про іпотеку» та висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Позиція учасників справи в апеляційній інстанції

Адвокат Тодорич І.В., діюча від імені ОСОБА_5 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу за своїм змістом є тотожними доводам, викладеним у відзиві на уточнену позовну заяву. Представник відповідача посилається на добросовісність набуття ОСОБА_5 спірного нерухомого майна. Щодо оскарження ухвали про відмову у закритті провадження адвокат зазначає, що в даній справі відсутні майнові вимоги до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (Т. 6, а. с. 231 237)

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року та наухвалу Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2022 року (Т. 6, а. с. 218 - 218 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2022 року закінчено підготовку справи до розгляду. Призначено справу до розгляду в приміщення Одеського апеляційного суду (Т. 6, а. с. 225)

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 року № 96/0/15-23 суддю ОСОБА_9 було звільнено із посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл. 22.03.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею-доповідачем було обрано - Кутурланову О.В..

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2023 року № 567/0/15-23 суддя Кутурланова О.В. достроково закінчила відрядження в Одеському апеляційному суді.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (Т. 7, а. с. 43 - 43 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2023 року задоволено клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

28.11.2023 року від адвоката Тодорич І.В., діючої від імені ОСОБА_5 , надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

У судовому засіданні адвокат Олійник Є.О., діюча від імені ТОВ «ФК «ФК Факторинг» підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. Рішення та ухвалу суду першої інстанції просила скасувати. Провадження у справі закрити.

Адвокат Крайнюков М.М., діючий від імені ОСОБА_6 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді в апеляційному суді, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим справу розглянути за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, підлягає задоволенню частково.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

08 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №33-14/11-08, за умовами якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у формі відкличної поновлювальної кредитної лінії на поточні потреби з максимальним лімітом заборгованості у сумі - 700 000,00 доларів США. Кредитні кошти були надані строком по 07 квітня 2009 року. За користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі - 14% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_2 , як майновим поручителем ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки належного їй на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 .

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору як солідарний боржник у повному обсязі.

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_4 було укладений договір поруки №2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору як солідарний боржник у повному обсязі.

01 листопада 2011 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» було укладено біржову угоду - Договір купівлі-продажу №01471, відповідно до якого ТОВ «РК Фактор» прийняв майнові права за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

11 листопада 2011року ТОВ «РК Фактор» звернулось на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з повідомленням про відступлення права грошової вимоги факторові, яке було отримано відповідачами - 22.11.2011 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи (Т. 1, а. с. 171 - 173).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року задоволено позовну заяву ОСОБА_6 до ТОВ КБ «Арма», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про зобов`язання виконати умови договору.

Зобов`язано ОСОБА_2 виконати належним чином умови договору грошової позики від 04.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а саме п. 4.2. такого договору.

Визнано недійним іпотечний договір від 08 квітня 2008 року, укладений між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2478, відповідно до якого в іпотеку було передано домоволодіння під АДРЕСА_2 , та земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею - 0,0526 га., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ..

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2479.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2479, реєстраційний №6967934, контрольна сума А8ВА2Б83ГГ.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967608, контрольна сума 46Б06А7254.

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді земельної ділянки АДРЕСА_3 , і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2480.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження земельної ділянки АДРЕСА_3 , і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2480, реєстраційний №6968036, контрольна сума 5ВГГ28ВД59.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку земельної ділянки АДРЕСА_3 і належить на праві власності ОСОБА_2 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967725, контрольна сума Д56Б084АГ2.

03 жовтня 2012 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, предметом якого є всі права вимоги за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

08.04.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 452 від 08.04.2013 року та договір купівлі-продажу № 451 від 08.04.2013 року, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ганченко О.М., відповідно до яких право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 перейшло третій особі ОСОБА_6 .

У подальшому між ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено попередній договір № 1751 від 04.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ланським А.В..

На виконання умов попереднього договору, 13.12.2013 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу № 2172 від 13.12.2013 року та договір купівлі-продажу № 2173 від 13.12.2013 року, що посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юхневич М.М., за умов яких право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 перейшло ОСОБА_5 ..

20.12.2013, на підтвердження повного виконання своїх зобов`язань, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір про розрахунок № 2231 від 20.12.2013 року та договір про розрахунок № 2232 від 20.12.2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юхневич М.М..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Факторингова Компанія «Факторинг». Скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ТОВ КБ «АРМА», правонаступник - ТОВ «Факторингова Компанія «Факторинг», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про зобов`язання виконати умови договору.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.207 року задоволено адміністративний позов ТОВ "Факторингова Компанія "ФК Факторинг" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про скасування рішень.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Зіборової В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (припинення іпотеки) індексний номер: 1167982 від 27 березня 2013 року 10:57:49, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення обтяження за реєстраційним № 461770, накладеного на домоволодіння під номером АДРЕСА_4 .

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Зіборової В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (припинення обтяження) індексний номер: 1174840 від 27 березня 2013 року 12:49:46, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення обтяження за реєстраційним № 464296, накладеного на домоволодіння під номером АДРЕСА_4 .

По справі виникли правовідносини з кредитного договору та договору іпотеки.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія судді частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки останнім було порушено норми процесуального права.

Мотиви відхилення/прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Щодо доводів апеляційної скарги, які розглядаються апеляційним судом як заперечення на ухвалу яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, про безпідставність відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.02.2022 року, та про підвідомчість вказаної справи господарському суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2022 року арбітражний керуючий Лукашук Л.С. звернулась до суду із заявою про закриття провадження у справі. Вказана заява обгрунтована тим, що у провадженні господарського суду м. Києва перебуває справа №910/9450/18, в якій ТОВ «Факторингова компанія «ФК Факторинг» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. З огляду на вказане, арбітражний керуючий зазначила, що справа після відкриття провадження у справі про банкрутство підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (Т. 6, а. с. 143 -145).

Відмовляючи у задоволенні вищевказаного клопотання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «ФК Факторинг» у даній справі виступає не боржником, а стягувачем. Та зазначив, що оскільки спірне нерухоме майно знаходиться за адресою - м. Одеса, вул. Костанді, 20, то у цій справі застосовується виключна підсудність, тому ця справа підлягає розгляду Київським районним судом м. Одеси.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій), і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 року справа №50/311-б, від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 18.02.2020 року у справі №918/335/17

Відповідно до висновків ВП ВС від 15.01.2020 року у справі №607/6254/15-ц розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Відповідно до висновків ВП ВС від 18.02.2020 року у справі №918/335/17, в яких Велика Палата відступила від правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 квітня 2018 року у справі № 925/1874/13, та в якому зазначила, зокрема:

«п. 50 Зокрема 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

51. У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

52. Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

53. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства).

54. Згідно з частинами першою третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час касаційного перегляду) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

55. Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

56. Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

57. Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс України з процедур банкрутства передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

58. Відповідно до частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Водночас Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що в разі скасування судових рішень із закриттям провадження у цій справі позивач буде змушений знову звернутися до суду тієї ж самої юрисдикції. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає можливим визначити юрисдикцію у цій справі виходячи з процесуального законодавства, чинного на час касаційного розгляду, тобто застосувати норми Кодексу України з процедур банкрутства.

59. Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника.»

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2020 року у справі №50/311-б, в яких вказано, що з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у її постанові від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), відступати від яких правових підстав немає.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні ухвали від 10.02.2022 року про відмову у закритті провадження у справі.

Щодо посилання апелянта на те, що рішення було ухвалено у підготовчому судовому засіданні та апелянта не було повідомлено про розгляд справи по суті, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (частина перша статті 196 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з положеннями частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема: вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань у разі складності справи) для розгляду справи по суті; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Частинами другою, третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про:

1) залишення позовної заяви без розгляду;

2) закриття провадження у справі;

3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд першої інстанції, у порушення частини другої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання не постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Фактично провів судовий розгляд по суті, разом з тим це порушення норм процесуального права не є таким, яке є обовьязковою підставою для скасування рішення суду (ч. 3 ст. 376 ЦПК України). Воно могло б бути самостійною підставою для скасування рішення у разі, якщо б воно призвело до неправильного вирішення по суті спору. Вказане порушення не впливає на вирішення справи судом першої інстанції по суті. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 26 квітня 2022 року у цивільній справі №759/5866/20.

Однак колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про несповіщення апелянта про судове засідання, у якому було ухвалено рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення завчасно.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання ; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В матеріалах справи відсутні докази направлення судової повістки на адресу ТОВ «ФК «ФК Факторинг» про виклик у відкрите судове засідання, призначене на 30.06.2022 року. В матеріалах справи міститься конверт про направлення на адресу ТОВ «ФК «ФК Факторинг», однак відсутні як рекомендоване повідомлення про направлення поштового відправлення із зазначенням змісту вкладення, так і відомості про причину його повернення.

Таким чином, вказані порушення є підставою для обов`язкового скасування рішення і ухвалення нового судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення позивача про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні, оскільки матеріали справи не містять рекомендованого повідомлення про надсилання та вручення позивачу судових повісток.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що 08 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк «Арма» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №33-14/11-08, за умовами якого, банк надав позичальнику кредитні кошти у формі відкличної поновлювальної кредитної лінії на поточні потреби з максимальним лімітом заборгованості у сумі - 700 000,00 доларів США. Кредитні кошти були надані строком по 07 квітня 2009 року. За користування кредитними коштами встановлена плата у розмірі - 14% річних.

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_2 , як майновим поручителем ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки належного їй на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 .

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору як солідарний боржник у повному обсязі.

08 квітня 2008 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_4 було укладений договір поруки №2, відповідно до умов якого, остання зобов`язалась відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору як солідарний боржник у повному обсязі.

Згідно зі ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручителі, виходячи із зазначених норм закону, несуть солідарну відповідальність з боржником кожен за своїм договором поруки.

Зазначене кореспондується з договорів поруки, якими передбачено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

З вказаного слідує, що позичальник ОСОБА_1 та поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є відповідальними перед кредитором ТОВ КБ «Арма» як солідарні боржники.

01 листопада 2011 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» було укладено біржову угоду - Договір купівлі-продажу №01471, відповідно до якого ТОВ «РК Фактор» прийняв майнові права за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

11 листопада 2011 року ТОВ «РК Фактор» звернулось на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з повідомленням про відступлення права грошової вимоги факторові, яке було отримано відповідачами - 22.11.2011 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні у матеріалах справи (Т. 1, а. с. 171 - 173).

03 жовтня 2012 року між ТОВ КБ «Арма» та ТОВ «РК Фактор» укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, предметом якого є всі права вимоги за кредитним договором №33-14/11-08 від 08 квітня 2008 року.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

Враховуючи порушення відповідачем строків повернення кредиту, 31.05.2013 року ТОВ «РК Фактор» звернулось на адресу відповідачів з вимогою про усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року.

П. 2.1.1. договорів поруки встановлені зобов`язання поручителів погасити основну суму кредиту не пізніше 07.04.2009 року.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що до поручителів, в установлений законом строк, ТОВ КБ «Арма» пред`являлися вимоги щодо усунення порушень основного зобов`язання за кредитним договором.

З позовом до поручителів ТОВ «РК Фактор» звернулось лише - 30.01.2013 року, а вимога до них була пред`явлена - 31.05.2013 року, тобто після звернення до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, він є самостійним суб`єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договорів поруки (п. 6.2) про їх дії до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань не свідчать про те, що договорами установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З цих підстав, колегія суддів вважає, що оскільки ТОВ «РК Фактор» пропущено строк пред`явлення вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то позовні вимоги до них задоволенню не підлягають, оскільки порука є припиненою.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, у відповідача ОСОБА_1 (позичальник) наявна заборгованість за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року, яка станом на 27.07.2016 року дорівнює - 1 455 998,29 долара США, що становить - 36 131 107,17 грн., та - 20 385 132,94 грн., та складається з: - 700 000,00 доларів США, що становить - 17 370 745,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; - 411 600,07 долара США, що становить - 10 213 999,80 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими до 21.01.2013 року; - 344 398,22 доларів США, що становить - 8 546 362,45 грн. - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013року до 27.07.2016 року; - 20 142,36 грн. - нарахована комісія за управління кредитною заборгованістю; - 146 242,51 грн. - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю; - 314 026,33 грн. - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; - 158 838,70 грн. - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів; - 3 222 777,60 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів; - 1 119 020,00 грн. - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів; - 6 734 928,09 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту; - 8 669 157,35 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків.

Доказів сплати зазначеної суми відповідачем ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

П. п. 4.1., 4.5. кредитного договору №33-14/11-08 від 08.04.2008 року передбачено, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. За несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 процентів, від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року в розмірі - 1 455 998,29 долара США, що становить - 36 131 107,17 грн., та - 20 385 132,94 грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів виходить з наступного.

08 квітня 2008 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_2 , як майновим поручителем ОСОБА_1 , було укладено договір іпотеки належного їй на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, кадастровий номер :26:01860026, за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 33 та Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 2.1.5. договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем - майновим поручителем, боржником зобов`язань, а також в інших випадках, передбачених цим договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.2. договору іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником, іпотекодавцем - майновим поручителем зобов`язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, кредитним договором або чинним законодавством, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.3. договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит у повному обсязі.

Згідно п.п. 4.1., 4.2. договору іпотеки, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку виконання зобовязань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем майновим поручителем при укладені цього договору, виявляться недостовірним та/або недійсним, а також у випадках передбачених п. 5.2.4. договору про іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса, за рішенням суду або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя нанерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року задоволено позовну заяву ОСОБА_6 до ТОВ КБ «Арма», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про зобов`язання виконати умови договору.

Зобов`язано ОСОБА_2 виконати належним чином умови договору грошової позики від 04.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , а саме п. 4.2. такого договору.

Визнано недійним іпотечний договір від 08 квітня 2008 року, укладений між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрований в реєстрі за реєстровим №2478, відповідно до якого в іпотеку було передано домоволодіння під АДРЕСА_2 , та земельну ділянку № НОМЕР_1 , загальною площею - 0,0526 га., що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ..

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2479.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2479, реєстраційний №6967934, контрольна сума А8ВА2Б83ГГ.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку домоволодіння під АДРЕСА_1 і належить на праві власності ОСОБА_2 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967608, контрольна сума 46Б06А7254.

Скасовано заборону відчуження нерухомого майна у вигляді земельної ділянки АДРЕСА_3 , і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2480.

Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження земельної ділянки АДРЕСА_3 , і належить на праві власності ОСОБА_2 , накладену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстровий №2480, реєстраційний №6968036, контрольна сума 5ВГГ28ВД59.

Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку земельної ділянки АДРЕСА_3 і належить на праві власності ОСОБА_2 , внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.В., реєстраційний №6967725, контрольна сума Д56Б084АГ2.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 по справі №1522/15235/12, реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки на об?єкт нерухомого майна домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19.07.2012 року по справі №1522/15235/2012. Також, на підставі даного рішення реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення обмеження, реєстраційний номер 464296, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №280575364 від 22.10.2021 року.

На виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 по справі №1522/15235/12, реєстратором Приваловою Є.Є. 25.04.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення іпотеки на об`єкт нерухомого майна земельної ділянки, кадастровий номер :26:01860026, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 16.04.2013 року по справі №1522/15235/2012. Також, на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19.07.2012 року по справі №1522/15235/2012 реєстратором Зіборовою В.В. 27.03.2013 року здійснено державну реєстрацію припинення обмеження, реєстраційний номер 463535, вид обтяження: заборона на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою №280575038 від 22.10.2021 року.

08.04.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 452 від 08.04.2013 року та договір купівлі-продажу № 451 від 08.04.2013 року, які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ганченко О.М., відповідно до яких право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 перейшло третій особі ОСОБА_6 .

У подальшому між ОСОБА_6 та відповідачкою ОСОБА_5 було укладено попередній договір № 1751 від 04.11.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ланським А.В..

На виконання умов попереднього договору, 13.12.2013 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу № 2172 від 13.12.2013 року та договір купівлі-продажу № 2173 від 13.12.2013 року, що посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юхневич М.М., за умов яких право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_1 перейшло ОСОБА_5 ..

20.12.2013, на підтвердження повного виконання своїх зобов`язань, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір про розрахунок № 2231 від 20.12.2013 року та договір про розрахунок № 2232 від 20.12.2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Юхневич М.М..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2015 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Факторингова Компанія «Факторинг». Скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2012 року. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ТОВ КБ «АРМА», правонаступник - ТОВ «Факторингова Компанія «Факторинг», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про зобов`язання виконати умови договору.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.06.2017 року задоволено адміністративний позов ТОВ "Факторингова Компанія "ФК Факторинг" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Виконавчого комітету Одеської міської ради, Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про скасування рішень.

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Зіборової В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (припинення іпотеки) індексний номер: 1167982 від 27 березня 2013 року 10:57:49, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення обтяження за реєстраційним № 461770, накладеного на домоволодіння під номером АДРЕСА_4 .

Скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Зіборової В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (припинення обтяження) індексний номер: 1174840 від 27 березня 2013 року 12:49:46, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення обтяження за реєстраційним № 464296, накладеного на домоволодіння під номером АДРЕСА_4 .

Таким чином, на момент переходу права власності на домоволодіння та земельну ділянку до ОСОБА_5 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна були відсутні будь-які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об?єкти нерухомого майна домоволодіння, за адресою - АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :26:01860026, за адресою - АДРЕСА_1 .

Твердження апелянта про те, що виключення запису про обтяження на підставі судового рішення саме по собі не припиняє іпотеку, остання залишається чинною, не спростовують того, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем, оскільки на момент укладання договорів купівлі-продажу від 13.12.2013 та договорів про розрахунок від 20.12.2013 відповідно до договорів купівлі-продажу від 13.12.2013, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, були відсутні будь які відомості про чинну (наявну) іпотеку на об?єкт нерухомого майна домоволодіння, за адресою - АДРЕСА_1 та на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку, кадастровий номер :26:01860026, за адресою: АДРЕСА_1 .

Підтвердженням добросовісності ОСОБА_5 є те, що остання, як добросовісний покупець повністю розрахувалась по договорам купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 13.12.2013 року на загальну суму 2 165 308 (два мільйони сто шістдесят пять тисяч триста вісім) грн., що свідчить про реальні зміни у майновому стані ОСОБА_5 та її бажання щодо настання наслідків у вигляді переходу до неї права власності на вищевказане домоволодіння та земельну ділянку.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20, пункти 7.15, 7.16), від 02.11.2021 року у справі № 925/1351/19.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Отже, на підставі вищевказаного, враховуючи що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь-які відомості про чинну (наявну) іпотеку, на час набуття ОСОБА_5 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, кадастровий номер :26:01860026, за адресою: АДРЕСА_1 , за наведених обставин та враховуючи правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «Факторингова компанія «ФК «Факторинг» в частині позовних вимог до добросовісного набувача ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з припиненням права іпотеки.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

За приписами п. 3 ч. 3 статті 376 ЦПК України,порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення останнім вищезазначених норм процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг», в особі ліквідатора-арбітражного керуючого Лукашук Любові Сергіївни, задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 червня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_6 , про стягнення коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, офіс 17, ) загальну суму заборгованості за кредитним договором №33-14/11-08 від 08.04.2008 року в розмірі - 1 455 998 (один мільйон чотириста п`ятдесятп`ять тисяч дев`ятсотдев`яносто вісім) доларів 29 центів США, що станом на 27.07.2016 року еквівалентно 36 131 107 (тридцять шість мільйонів сто тридцять одна тисяча сто сім) грн. 17 коп., та - 20 385 132 (двадцять мільйонів триста вісімдесят п`ять тисяч сто тридцять дві) грн. 94 коп., яка складається з:

- 700 000 (сімсот тисяч) доларів 00 центів США, що еквівалентно 17 370 745 (сімнадцять мільйонів триста сімдесят тисяч сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за кредитом;

- 411 600 (чотириста одинадцять тисяч шістсот) доларів 07 центів США, що еквівалентно 10 213 999 (десять мільйонів двісті тринадцять тисяч дев`ятсотдев`яностодев`ять) грн. 80 коп. - заборгованість по процентами, нарахованими до 21.01.2013 року;

- 344 398 (триста сорок чотири тисячі триста дев`яносто вісім) доларів 22 цента США, що еквівалентно 8 546 362 (вісім мільйонів п`ятсот сорок шість тисяч триста шістдесят дві) грн. 45 коп. - заборгованість за процентами, нарахованими з 22.01.2013 року до 27.07.2016 року;

- 20 142 (двадцять тисяч сто сорок дві) грн. 36 коп. - нарахована комісія за управління кредитної заборгованістю;

- 146 242 (сто сорок шість тисяч двісті сорок дві) грн. 51 коп. - прострочена комісія за управління кредитною заборгованістю;

- 314 026 (триста чотирнадцять тисяч двадцять шість) грн. 33 коп. - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів;

- 158 838 (сто п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять вісім) грн. 70 коп. - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих процентів;

- 3 222 777 (три мільйони двісті двадцять дві тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 60 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів;

- 1 119 020 (один мільйон сто дев`ятнадцять тисяч двадцять) грн. 00 коп. - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів;

- 6 734 928 (шість мільйонів сімсот тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн. 09 коп. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту;

- 8 669 157 (вісім мільйонів шістсот шістдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят сім) грн. 35 коп. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення відсотків.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ФК Факторинг» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 120, офіс 17, ) 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. державного мита та - 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе