Справа № 186/969/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. м. Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Демиденко С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди заподіяної майну.

Згідно позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 198 749,80 грн, з яких: 160305,64 грн відповідно до розписки шкода заподіяна майну; 31841,53 грн пеня; 4692,14 індекс інфляції; 1910,49 грн 3% річних, та судовий збір.

Одночасно з позовною заявою позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, у якій зазначив про необхідність накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що відповідач при наявності розписки, згідно якої він зобов`язувався у встановлений ним строк сплатити певну домовлену суму на ремонт його мотоцикла до цього часу це не зробив, ігнорує дзвінки позивача. Таким чином є реальна загроза невиконання відповідачем рішення суду у разі задоволення позову.

Сторони у судове засідання не викликалися, оскільки відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним з видів забезпечення позову згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України є накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За приписами ч.3 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 198749,80 грн, з яких: 160305,64 грн відповідно до розписки шкода заподіяна майну; 31841,53 грн пеня; 4692,14 індекс інфляції; 1910,49 грн 3% річних.

Загалом, оскільки предметом позову має стати стягнення значної суми коштів, накладення арешту на майно та грошові кошти належні відповідачу, як вид забезпечення позову, може бути застосований шляхом накладення такого арешту в межах ціни позову.

Однак, в даному випадку суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України чітко передбачено, що накладення арешту на майно в межах здійснення судом заходів забезпечення позову можливе щодо майна, яке належить відповідачеві або підлягає передачі йому і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, у разі коли позовні вимоги стосуватимуться стягнення коштів і позивач має намір забезпечити свій позов шляхом арешту майна боржника, необхідним є наявність належного підтвердження того, що майно, на яке заявник прохає накласти арешт дійсно належить особі до якої буде спрямовано позовні вимоги про стягнення боргу.

Суд зауважує, що, заявник для належного, достатнього та допустимого підтвердження права власності відповідача на нерухоме майно не був позбавлений можливості отримати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За матеріалами заяви вбачається, що заявником не наведено обґрунтованих підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, у поданій заяві відсутнє обґрунтування співмірності заявленого способу забезпечення позову із заявленими вимогами позовної заяви.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданого клопотання, а відтак клопотання про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.М. Демиденко