ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24594/20

Провадження № 22-ц/4820/1422/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/24594/20 за апеляційною скаргою Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року (суддя Козак О.В., повне судове рішення складено 18 травня 2023 року) у справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» (далі - МКП «Хмельницьктеплокомуненерго», Підприємство) вказувало, що ним ОСОБА_1 надаються послуги з теплопостачання до приміщення площею 37,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідачка систематично недоплачує за надані Підприємством послуги, у зв`язку із чим станом на 16.09.2020 утворилася заборгованість за період з 01.10.2013 по 31.08.2020 в розмірі 31018,10 грн. Тому МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просило суд стягнути з ОСОБА_1 31018,10 грн боргу за послуги з теплопостачання.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в сумі 31018,10 та судовий збір в сумі 2102 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 серпня 2022 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2022 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в розмірі 10880,05 грн за період з жовтня 2017 року по 31.08.2020. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що у відповідачки за період з 01.10.2013 по 31.08.2020 наявний борг за отримані послуги в сумі 31018,10 грн, що складається з: 18317,55 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення та 12700,55 грн - заборгованість за послуги гарячого водопостачання.

Підприємство вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив в задоволені позову в частині стягнення 12700,55 грн, оскільки за період з 2008 року по 2019 рік відповідачкою спожито 145 куб.м. гарячої води. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1808 від 11.12.2018 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171» МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» було встановлено тариф для населення за послуги з централізованого постачання гарячої води: за умови відключення рушникосушильників до системи ГВП - 87,59 грн за 1 куб.м.

І позивачем відповідно до норм чинного законодавства ОСОБА_1 , згідно затвердженого тарифу, проведено нарахування за отриману послугу з гарячого водопостачання у сумі 12700,55 грн (145 куб.м * 87,59 грн).

Апелянт зазначає, що для звільнення від оплати за комунальні послуги особа повинна у встановленому порядку відмовитися від таких послуг та не здійснювати фактичного користування ними, а не посилатися лише на відсутність доказів відсутності рахунків на оплату спожитої послуги за кожний розрахунковий період.

Судом першої інстанції, на думку Підприємства, не враховано невиконання ОСОБА_1 обов`язку, як споживача, щодо оплати послуг за отримане гаряче водопостачання. Адже відповідачка отримувала послуги з водопостачання належної якості та в необхідній кількості для задоволення своїх фізіологічних та побутових потреб, а тому будь-які твердження ОСОБА_1 щодо неотримання послуг за відсутності доказів не можуть братися судом до уваги та слугувати підставою для не оплати.

Також, апелянт посилається на те, що в матеріалах справи відсутня заява відповідачки про застосування строків позовної давності, у зв`язку із чим, судом першої інстанції порушено норму матеріального та процесуального права щодо застосування строків позовної давності.

Зважаючи на викладене, МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходив.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 з 06.08.1981 (а.с.7) та отримує за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

За вказаною адресою на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно довідки №189, виданої МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 16.09.2020, заборгованість відповідачки за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2013 до 31.08.2020 становить 32018,10 грн (8-9).

Звертаючись до суду із позовом, МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» просило стягнути суду заборгованості в розмірі 32018,10 грн з ОСОБА_1 у зв`язку із систематичною недоплатою за надані Підприємством послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності надання позивачем ОСОБА_1 послуг з теплопостачання за період з 01.10.2013 по 31.08.2020 включно та не оплату таких послуг споживачем. Однак, враховуючи строки позовної давності, наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» 10880,05 грн заборгованості за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2017 року по 31 серпня 2020 року.

Разом з тим, відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення з відповідачки 12700,55 грн за послуги гарячого водопостачання за період з 01.10.2013 по 31.08.2020 включно, суд виходив із недоведеності та необґрунтованості таких вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Так, статтею 67 ЖК України установлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ).

Стаття 5 Закону №2189-VІІІ передбачає перелік житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до пункту 2 частини1 цієї статті комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

В силу статті 9 Закону №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із положень частини 1 статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції помилково відмовлено МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» в стягненні заборгованості за послуги гарячого водопостачання в розмірі 12700,55 грн не заслуговують на увагу.

Так, міськрайонний суд, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, довідку МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» про заборгованість відповідачки за період з 01.10.2013 по 31.08.2020, прийшов до вірного висновку про те, що починаючи з жовтня 2013 року до листопада 2019 року нарахування за послугу проведено не було і лише в жовтні 2019 року позивачем зазначена сума заборгованості в розмірі 12700,55 грн (ГВП повне), без обґрунтування вказаної суми, в тому числі обсягів, періоду за який її нараховано та відповідно тарифів.

Крім того, з актів зняття показників приладу обліку ГВП за адресою АДРЕСА_3 вбачається, що зняття показників лічильника проводилось позивачем: 28.05.2008 і показник лічильника (№003979) становив 64; 03.10.2019 показник лічильника (№003979) становив 209; 03.11.2022 показник лічильника (№003979) становив 276,5. Тобто, в період з червня 2008 року до жовтня 2019 року перевірка показань вузла обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної послуги у квартирі відповідача, позивачем не проводилась.

Аргументи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції порушено норму матеріального та процесуального права щодо застосування строків позовної давності колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦПК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За частинами 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, заявлення представником відповідачки ОСОБА_2 у відзиві на позову заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 136-138), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості саме в межах строків позовної давності: з жовтня 2017 року по серпень 2020 року, розмір якої на виконання вимог ст. 81 ЦПК України доведений, а в частині вимог за період до жовтня 2017 року вірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги за період з жовтня 2013 року по вересень 2017 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені міськрайонним судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 липня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай