Справа №295/5669/23
14.07.2023 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої Стрілецької О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 08.11.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький); також просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2272,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 2684,00 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
В обґрунтування позову вказала, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.11.2022 р., але сімейне життя сторін не склалось внаслідок зловживання відповідачем спиртними напоями та у зв`язку з тим, що чоловік неодноразово застосовував щодо неї фізичне та моральне насилля. На даний час шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.
Зазначила, що сторони мають сина ОСОБА_3 , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на його утримання в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість. Враховуючи встановлений законодавством прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2272,00 грн.
Крім того, зауважила що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином трьохрічного віку, у зв`язку з чим перебуває в скрутному матеріальному становищі.
Посилаючись на ст. 84 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі в розмірі 2684,00 грн.
Аліменти просить стягувати з відповідача в твердій грошовій сумі, посилаючись на відсутність в нього офіційного працевлаштування та стабільного доходу.
ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН
18.05.2023 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі, її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
05.06.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позовні вимоги визнає частково (а.с. 32-35). Щодо розірвання шлюбу не заперечув, проте вказав, що не вчиняв протиправних дії по відношенню до ОСОБА_1 .
В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання сина визнав частково. В обґрунтування заперечень зазначив, що перебуває в скрутному матеріальному становищі, внаслідок військової агресії російської федерації не має постійного заробітку, не має власного житла, вимушений проживати в сестри, оплачувати комунальні послуги, купувати продукти харчування, одяг та інші побутові товари, сплата аліментів в розмірі 2272,00 грн є для нього непосильною.
Зважаючи на викладені обставини та враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, рівний обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, просить позовні вимоги задоволити частково та стягувати на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1500,00 грн.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини заперечував в повному обсязі. Заперечення мотивував тим, що він не працевлаштований. На його думку, вимога про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 2684,00 грн не підлягає задоволенню, оскільки в нього відсутня фінансова можливість їх сплачувати. Відповідач, посилаючись на приписи ст. 84 СК України, зазначає, що право на матеріальну допомогу у подружжя виникає у тому разі, якщо другий з подружжя може спроможність таку допомогу надавати. Просив врахувати його матеріальне становище, а також те, що позивачем на надано доказів щодо його платоспроможності.
Інших заяв по суті справи не надходило.
ІІІ. Обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження
Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 08.11.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №2326, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 8).
Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Спір щодо визначення місця проживання дитини між подружжям відсутній.
Судом встановлено, що син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні (а.с. 10,11).
ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду
Щодо розірвання шлюбу.
Згідно зі статею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.
В силу ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалась своїм правом та звернулась до суду з даним позовом, відповідач позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, а тому суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для його розірвання.
Щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина
Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частина 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідач є батьком дитини та нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати її до досягнення повноліття. Домовленість між батьками щодо виконання даного обов`язку відсутня.
За своїм змістом аліменти - це грошові кошти на утримання дитини, які необхідні для забезпечення належного рівня її розвитку, виховання, забезпечення одягом, продуктами харчування тощо.
При визначенні розміру аліментів суд керується положеннями ст. 182 СК України, а відтак бере до уваги, що відповідач є молодою особою працездатного віку, тому зобов`язаний працювати для утримання себе та своєї родини, відповідальність за яку він взяв на себе, одружившись і народивши дитину. Суд враховує відсутність відомостей про незадовільний стан його здоров`я, відсутність в нього на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб; враховуючи розмір встановленого законодавством України прожиткового мінімума на 2023 рік, який для дітей віком до 6 років становить близько 2272,00 грн, який щороку збільшуються, вимоги ч. 2 ст. 182 СК України щодо рекомендованого розміру аліментів на одну дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму, розмір реальних витрат, необхідних для забезпечення дитини повноцінним харчуванням, сезонним одягом, розвиваючим приладдям, речами особистої гігієни, з огляду на те, що позивач позбавлена можливості працювати, оскільки здійснює догляд за сином, якому навіть не виповнився один рік, а тому суд присуджує аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , в розмірі 2200, 00 (дві тисячі двісті) гривень щомісячно і до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону.
Суд визнає неспроможними доводи відповідача про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1500,00 грн, оскільки такий розмір аліментів в сучасних умовах, виходячи з вартості дитячих речей першої необхідності, посилене харчування для матері, є недостатнім для забезпечення належного та гармонійного розвитку дитину, забезпечення всіх його потреб, а відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь в належному матеріальному забезпеченні власного сина.
Щодо стягнення аліментів на утримання дружини
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 73 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
За правилами частини 1 статті 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно з приписами статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Судом встановлено, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її дохід становить лише державна соціальна допомога при народженні дитини, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги від батька дитини, що відповідно до положень ст. 84 Сімейного кодексу є підставою для стягнення аліментів з відповідача на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.
Не заслуговують на увагу, а відтак підлягають відхиленню, доводи відповідача, що в нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу дружині з огляду на наступне.
Відповідач є особою молодого віку, працездатним, а відтак, на переконання суду, зобов`язаний брати участь в матеріальному забезпеченні позивача, з якою він перебуває в зареєстрованому шлюбі, яка проживає з їх спільним малолітнім сином, який не досяг навіть однорічного віку, та здійснює за ним догляд, у зв`язку з чим позбавлена можливості працювати. Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів, що відповідач за станом здоров`я не може працювати.
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, беручи до уваги, що позивач не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання позивача до досягнення їх спільною дитиною трьохрічного віку, в сумі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно. Такий розмір аліментів, на думку суду, не є завищеним, оскільки не перевищує розмір прожиткового мінімума для працездатної особи, встановленого законом, та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. При цьому суд також враховує вартість продуктів харчування, одягу, необхідність посиленого харчування для матері, тощо, для забезпечення елементарних потреб позивача, яка самостійно утримує та виховує дитину.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що є неспроможними доводи відповідача про те, що він не може надавати матеріальну допомогу позивачці, оскільки йому необхідно сплачувати комунальні платежі, купувати одяг, продукти харчування, побутові речі, з огляду на те, що позивач цілком очевидно має аналогічні потреби, які напротивагу відповідачу не може забезпечувати самостійно у зв`язку з тим, що здійснює догляд за однорічним сином. В свою чергу позивач має реальну можливість працювати, оскільки будь-якими обов`язками не обтяжений.
Суд критично відноситься та відхиляє доводи відповідача про те, що він не може сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки він не працює з огляду на наступне.
Суд вважає, що відсутність відомостей про офіційне працевлаштування відповідача не є переконливим доказом, що він взагалі не працює.
Відповідач є особою молодого двадцятип`ятирічного віку, а відтак зобов`язаний працювати для забезпечення не лише своїх особистих потреб, а і потреб своїх дружини та дитини, оскільки саме на гідному чоловікові лежить обов`язок забезпечувати потреби родини.
Доводи відповідача не лише не відповідають вимогам закону, а й є неприйнятними з морально-етичної точки зору.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч викладеному, відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував об`єктивну неможливість працевлаштуватись з 2018 року з метою отримання доходу, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, де відсутні вакансії, які б відповідали його освітньо-кваліфікаційному рівню, попередньому досвіду роботи. Не надані докази, які б свідчили про незадовільний стан його здоров`я, що є суттєвою перешкодою в працевлаштуванні.
А відтак суд розцінює такі доводи відповідача як свідоме ухилення від обов`язку здійснювати утримання власного сина і його матері, яка з об`єктивних причин позбавлена можливості працювати.
На противагу доводам відповідача щодо неможливості працевлаштування у зв`язку з військовою агресією російської федерації, суд вважає за необхідне зазначити, що в умовах воєнного стану у відповідача є реальна можливість працевлаштуватись, уклавши контракт зі Збройними Силами України, що надасть можливість належним чином матеріально забезпечити не лише себе, а й власну дитину.
Згідно з ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти на утримання одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
За правилами з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
V. Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір в сумі 1073,60 грн, а також стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн з майнової вимоги про стягнення аліментів, який є мінімальним, оскільки при зверненні до суду з даною вимогою позивачка звільнена від сплати судового збору. Підстави для розподілу судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог відсутні, оскільки з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який є мінімальним, а відтак розподілу не підлягає.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -
Позов задоволити частково.
Розірвати шлюб між громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 08.11.2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №2326.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 (дві тисячі двісті) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 05.05.2023 року.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, починаючи з 05.05.2023 року і до 22.09.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька