Справа № 509/874/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/874/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Заган Марина Анатоліївна, приватний нотаріус Перцова Марина Геннадіївна, про визнання заповіту таким, що не підлягає виконанню та скасування запису у Спадковому реєстрі заповітів,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2021 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_5 , складений 29.05.2020 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений 29.05.2020 року приватним нотаріусом Заган М.А., зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 65894788. Також просив визнати за ним право власності на 2/8 частини спадкового майна, що складається з частини будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 11 804, 00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, про що 26.08.2020 року було складено відповідний актовий запис № 13966. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на частину будинку АДРЕСА_1 . Позивач бажаючи прийняти спадщину після смерті батька звернувся до приватного нотаріуса Перцової М.Г. із відповідною заявою про прийняття спадщини, та дізнався що 29.05.2020 року приватним нотаріусом Заган М.А. був посвідчений заповіт ОСОБА_5 , яким останній заповів належне йому майно своїй дружині ОСОБА_2 . Позивач переконаний, що заповіт має бути визнаний недійсним, оскільки у вказаний період батько позивача хворів на тяжкі хвороби, внаслідок чого не міг оцінювати свої дії, усвідомлювати та керувати ними на момент складання заповіту. Позивач вказує, що після розірвання шлюбу між його батьками ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , та визнання права власності на спірну частину будинку, позивач та його сестра ОСОБА_3 , яка є третьої особою у справі, з батьком не спілкувалися. В подальшому батько взагалі переїхав до м.Києва та одружився з відповідачкою ОСОБА_2 , з часом відносини покращувалися, та вони спілкувалися між собою, бачились та телефонували один одному. Проте приблизно чотири роки тому ОСОБА_5 перестав відповідати на телефонні дзвінки, його дружина казала що він не бажає спілкуватися, будь-які спроби дізнатися про стан здоров`я батька були марними. В лютому 2019 року відповідач зателефонувала позивачу з проханням сплатити отриманий батьком кредит, посилаючись на його хворобу та необхідну допомогу, також саме тоді позивач дізнався що його батько проживає в будинку для літніх дітей «Срібний вік» в м.Києві. під час бесіди з відповідачкою, позивач дізнався від неї, що батько проходив лікування в клініці неврології НВМ КЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», під час якого ОСОБА_5 на три дні переводили до психіатричного відділення, оскільки останній поводив себе неадекватно, весь час шукав та гукав собаку та персонал побоювався, що пацієнт самовільно залишить лікарню. Також дружина позивача повідомила, що батько хворіє на захворювання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та має психічні розлади, тому проживає в пансіонаті де за ним здійснюють постійний догляд спеціалісти. Позивач зазначає, що зустрівся з батьком в листопаді 2019 року в будинку для літніх людей, при зустрічі була присутня і його дружина ОСОБА_9 , та самі побачили, що ОСОБА_5 самостійно не пересувається, координація рухів рук порушена через їх тремтіння та слабкість, майже нікого не впізнає, розмову не підтримує, мова незв`язна, виглядав неохайно та говорив лише окремі слова, тобто хвороба батька прогресувала. В подальшому з телефонної розмови з завідуючою відділення пансіонату стало відомо, що в квітні 2020 року у батька стався інсульт і стан його здоров`я значно погіршився, його дружина також це підтвердила. Саме тому, позивач переконаний, що під час складання заповіту 29.05.2020 року ОСОБА_10 внаслідок хвороби не міг оцінювати свої дії, усвідомлювати та керувати ними, отже спірний заповіт є недійсним, в зв`язку з чим звернувся до суду.

Ухвалою судді від 23.07.2021 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Витребувано у ОСОБА_2

- усю наявну в неї медичну документацію ОСОБА_5 , яка відображає наявні в останнього психічні та неврологічні захворювання;

- копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_5 ;

- правовстановлюючі документи на частину будинку АДРЕСА_1 .

Витребувано у приватного нотаріуса Заган Марини Анатоліївни заповіт ОСОБА_5 , посвідчений нотаріусом 29.05.2020 року та документи, що стали підставою для вчинення такої нотаріальної дії.

Витребувано у приватного нотаріуса Перцової Марини Геннадіївни копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витяг зі Спадкового реєстру про заповіти.

Витребувано з Територіального медичного об`єднання «ПСИХІАТРІЯ» у м.Києві медичні картки, щоденники стану хворого, які відображають перебіг протікання хвороби та стану пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувано з клініки ДУ «Інститут геронтології ім. Д.Ф. Чеботарьова НАМН України» медичні картки, щоденники стану хворого, які відображають перебіг протікання хвороби та стану пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувано з клініки неврології НВМКЦ «ГВКГ» МО України медичні картки, щоденники стану хворого, які відображають перебіг протікання хвороби та стану пацієнта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувано з будинку для літніх людей «Срібний вік»:

- інформацію з якого часу та по який період в пансіонаті перебував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- детальний опису стану пацієнта ОСОБА_5 , приймання ним препаратів, якщо так, то ким і коли вони були призначені;

- чи вживалися до ОСОБА_5 засоби обмеження свободи пересування (застосування спеціальних медичних препаратів, прив`язування, гамівні сорочки, тощо), якщо так, то які саме та за яких умов;

- чи надавалася ОСОБА_5 медична допомога лікарями спеціалістами інших медичних закладів.

10.08.2021 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Заган М.А. до суду на виконання ухвали від 23.07.2021 року надійшли копію документів зі справи нотаріуса.

26.08.2021 року з клініки ДУ «Інститут геронтології ім. Д.Ф. Чеботарьова НАМН України» надійшов лист, з якого слідує що гр. ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні в їх установі не перебував, в поліклінічному відділенні не знаходився.

03.09.2021 року від приватного нотаріуса Перцової Марини Геннадіївни на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.09.2021 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтувала тим, що позивачем до суду не надано жодного доказу який би свідчив, що заповіт складений 29.05.2020 року всупереч волевиявлення заповідача і не відповідало його волі. Надані позивачем копії медичних документів не можуть свідчити, що в момент складання заповіту спадкодавець не міг розуміти своїх дій та правильно ними керувати. Вона одружилася з ОСОБА_5 у 2003 році, в Київ переїхав проживати в 2006 році. За цей час ОСОБА_5 постійно спілкувався зі своїми дітьми і бажав цього спілкування. Посилання позивача, що батько останні чотири роки перестав відповідати на телефонні дзвінки не відповідає дійсності. В позові конкретно не вказується час, однак вона вважає, що позивач мав на увазі період припинення спілкування з 2014 року. Також не відповідає дійсності посилання позивача про те, що відповідачка нібито не допускала до позивача будь-яких осіб та не бажала повідомити про стан свого здоров`я батька. Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_5 з 2014 року перестав спілкуватися з позивачем та перешкод для цього з боку відповідача до суду не надано. Також позивач зазначає, що в лютому 2019 року дізнався від неї про хворобу батька, та що він проживає в будинку для літніх людей. Однак син поїхав до батька в лікарню лише через дев`ять місяців і тоді дізнався про проходження ним лікування, тобто протягом дев`яти місяців він не цікавився своїм батьком, допомогу не надавав йому, дочка ж відвідувала його один раз. Покійний в свою чергу дуже страждав від того, що його діти не приїздили до нього та говорив дружині щоб та повпливала на них, щоб вони частіше спілкувалися, в свою чергу вона й повідомила дітей про інсульт, який їх батько переніс та попросила завідувача пансіонату ОСОБА_11 підтвердити цей факт, щоб діти приїхали до батька. Однак і після цього позивач не відвідував батька, не цікавився його станом, хоча і знав де він перебуває. В дійсності у ОСОБА_5 не було інсульту, в противному випадку він був би поміщений до лікарні, адже пансіонат не є лікарською установою. Позивач намагається все це використати, щоб визнати заповіт недійсним, однак доказів з цього приводу у нього немає. У зв`язку з поганим сном спадкодавця, вони дійсно вирішили провести обстеження з даного приводу. Після проходження обстежень та лікування ОСОБА_5 стало краще. Але в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за чоловіком, було вирішено про його влаштування до ТОВ «Срібний Вік», адже дружині потрібно було працювати та забезпечувати сім`ю. Дружина постійно приїздила до чоловіка, навідувала, під час спілкування ОСОБА_5 просив щоб приїздили й діти, однак ті були лише один раз. Жодних перешкод у спілкуванні вона не чи нила, спадкодавець був ображений таким ставленням дітей та висловив про своє бажання підписати заповіт на користь дружини, що було в подальшому і зроблено. Під час завірення заповіту дружини не було, нотаріус потім повідомила при врученні заповіту що саме такою була воля чоловіка. При складенні заповіту її чоловік був при ясному розумі і розумів все що він робить, інакше нотаріус не став би завіряти такий заповіт. В відзиві відповідач також зазначила, що мати покійного чоловіка в телефонній розмові повідомила що написала заяву про відмову від спадщини, іншого їй невідомо. Що донька чоловіка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача їй не відомо, навіть при такій відмові спадщина буде ділитися в рівних частках між рештою спадкоємців. Додатково відповідач вказала про понесені нею витрати на лікування чоловіка, та про участь у цих витратах його дітей, та вважає що така фінансова допомога є фактом ухилення від обов`язку щодо догляду за хворим батьком. На виконання ухвали в частині витребування надала копії документів, що були у неї в наявності.

20.09.2021 року судом повторно було витребувано інформацію з медичних установ.

05.10.2021 року з Територіального медичного об`єднання «ПСИХІАТРІЯ» у м.Києві до суду надійшла медична документація гр. ОСОБА_5

12.10.2021 року з клініки ДУ «Інститут геронтології ім. Д.Ф. Чеботарьова НАМН України» надійшла відповідь, що на стаціонарному лікуванні ОСОБА_5 не перебував, медичної картки амбулаторного хворого немає.

11.01.2022 року від Національного військово-медичного клінічного центру надійшла медична картка ОСОБА_5

16.01.2023 року представником позивача адвокатом Агєєвою Л.І. до суду надіслано клопотання, в якому вона просить прийняти до розгляду нову редакцію позовної заяви ОСОБА_1 зі зміненими підставами позову, прийняти та долучити до справи докази надіслання нової редакції позову відповідачу ОСОБА_2 та третім особам приватним нотаріусам Заган М.А., ОСОБА_12 , представнику відповідача адвокату Жаданову О.Л., та третій особі ОСОБА_3 позовна заява направлена електронною поштою. В клопотання адвокат зазначила, що сторона позивача відмовляється від виклику свідків, про допит яких просили на підготовчому засіданні. В подальшому просили суд проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у випадку повного визнання позову відповідачем та її представником не заперечували проти розгляду справи по суті в підготовчому засіданні з ухваленням судового рішення в порядку встановленому ст. 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до нової редакції позовної заяви, позивач просить визнати заповіт ОСОБА_5 , складений 29.05.2020 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений 29.05.2020 року приватним нотаріусом Заган М.А. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 352,355 таким, що не підлягає виконанню. Скасувати запис у Спадковому реєстрі за № 352, 355 заповіту ОСОБА_5 , складеного 29.05.2020 року на користь ОСОБА_2 , посвідченого 29.05.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору за дві заявлені позовні вимоги в розмірі 1816,00 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн., та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., а всього стягнути на користь позивача 12 270,00 грн. Надлишково сплачений судовий збір представник позивача просила повернути позивачу в передбачений законом порядок.

31.01.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Жаданова О.Л., згідно якого просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (нову редакцію) від 11.01.2023 року, яка зареєстрована судом 16.01.2023 року. Також в клопотанні відмовився від виклику свідків, про які сторона відповідача заявляла раніше. Просив справу розглянути за відсутністю відповідача та її представника у підготовчому засіданні з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог позивача про визнання заповіту ОСОБА_5 , який складено 29.05.2020 року на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Заган М.А. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 352,355 таким, що не підлягає виконанню, та скасувати відповідний запис в спадковому реєстрі. Також представник відповідача зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, також відсутній розрахунок представника позивача та й самого позивача про понесені ними витрати на надання правової допомоги. Відзив було також отримано 31.01.2023 року та зареєстровано за вх № 1453/23, відповідно до якого представник відповідача просив суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням нової редакції позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року прийнято заяву про зміну предмету позову в рамках цивільної справи № 509/874/21 за позовом ОСОБА_1 , в подальшому розгляд справи проводити з урахуванням прийнятих судом змін до позову. Також ухвалою було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

08.02.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Представник зазначила, що після ознайомлення із відзивом на позов, сторона відповідача оспорює суму понесених витрат на сплату судового збору та правничу допомогу. Оскільки позивачем заявлено дві окремі вимоги, то вони підлягають обов`язковій сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн., також було сплачено 454,00 грн. за заяву про забезпечення позову, яка судом була задоволена. Що стосується витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. представник вказує, що неї було долучено витяг з договору № 16 від 03.02.2021 року про надання правової допомоги позивачу та квитанцію про винесення останнім до юридичної консультації 10 000,00 грн. за підготовку та проведення цивільної справи в суді. Оскільки є встановлений фіксований розмір гонорару, то детальний опис робіт виконаних під час правової допомоги не потрібен.

В судове засідання учасники справи будучи повідомлені належним чином не з`явилися.

Позивач та представник відповідача просили суд проводити розгляд справи за їх відсутності, свої позиції кожен із них виклав в відзиві та клопотанні.

Третя особа приватний нотаріус Заган М.А. в заяві, яка надійшла до суду 16.09.2021 року просила суд розглядати справу за її відсутності.

Суд, дослідивши подані заяви сторін, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 21.06.2003 року зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про одруження виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси від 29.07.2004 року, серія НОМЕР_1 . Прізвище дружини після одруження « ОСОБА_14 ».

Позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження, серії НОМЕР_2 виданого на підставі актового запису № 1483, виконаного Відділом РАЦС Приморського району м.Одеси.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 є рідною донькою померлого ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданого на підставі актового запису № 307 виконаного Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської районної адміністрації виконкому Одеської області.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було складено актовий запис № 13966, та 16.09.2020 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було повторно видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 .

За життя ОСОБА_5 склав заповіт на користь дружини ОСОБА_2 , яким усе майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, в тому числі земельну ділянку та житловий будинок, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . В заповіті прописними буквами зазначено: «Заповіт був складений у м.Києві 29.05.2020 року о 13:38 год. заповіт надрукований зі слів заповідача ОСОБА_5 вірно. У зв`язку з хворобою ОСОБА_5 , який внаслідок хвороби не може власноручно підписати цей правочин, заповіт прочитаний мною, ОСОБА_15 та підписаний власноручно о 13:38 год». Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган М.А., зареєстровано в реєстрі № 352, 353.

19.09.2020 року бажаючи прийняти спадщину після смерті батька, позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Перцової М.Г. із заявою про прийняття спадщини за законом, та дізнався що 29.05.2020 року приватним нотаріусом Заган М.А. було посвідчено заповіт ОСОБА_5 , яким останній заповів усе належне йому майно своїй дружині ОСОБА_2

19.09.2020 року до приватного нотаріуса Перцової М.Г. з заявою звернулась також донька покійного ОСОБА_3 та вказаною заявою відмовилася від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 на користь сина спадкодавця ОСОБА_1 , та не заперечувала проти видачі Свідоцтва про право на спадщину на його ім`я.

24.11.2020 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Перцової М.Г. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, та за законом, було майно не охоплене заповітом, після смерті чоловіка.

За змістом ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1220, 1221 ЦК України).

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.ст. 1233, 1234 ЦК України).

Положеннями ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст.ст. 1236, 1245 ЦК України).

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України згідно якої, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст. 207 кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Згідно абзацу 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. 5. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. 6. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

За змістом пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ. Зазначається у тексті документа та в посвідчу вальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Відповідно до пункту 3 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій,якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії ( удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи, тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, який кореспондується з положеннями, що містяться у частині третій статті 203 ЦК України.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

На заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236 - 1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

При цьому, враховуючи, що за розташуванням ця стаття є останньою у главі 85 ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України.

Виходячи з наведеного недотримання будь-яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України.

Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

Судом досліджено копію заповіту, який міститься в спадковій справі №2/2020 та встановлено, що доказів того, що спадкодавець ОСОБА_5 особисто прочитав заповіт та підписав його не міститься, також відсутні докази що ОСОБА_5 будь яким чином доручив підписати заповіт іншій особі. В тексті заповіту нотаріусом зазначено, що у зв`язку з хворобою (хвороба паркінсона) ОСОБА_5 і за його дорученням заповіт підписаний ОСОБА_15 у присутності приватного нотаріуса Заган М.А. Заповіт до підписання прочитаний уголос ОСОБА_15 та власноручно підписаний нею у присутності нотаріуса. При цьому в матеріалах справи довідки медичних установ про наявність у ОСОБА_5 хвороби Паркінсона відсутні. Крім того, з позовної заяви слідує, що нотаріус двічі приїздила до ОСОБА_5 до пансіонату «Срібний вік», спочатку для узгодження, далі для складення заповіту та його підписання, однак точне місце де ж дійсно було складено та посвідчено заповіт суд не може встановити.

Як слідує з заповіту ОСОБА_5 фізично не міг вчинити напис про прочитання ним заповіту, між тим в заповіті зазначено саме про те, що заповіт заповідачу був прочитаний ОСОБА_15 , нотаріус заповіт не зачитувала, та такої відмітки заповіт не містить.

Наведене вказує на відсутність передбачених законом підстав для підписання заповіту замість заповідача іншою особою та свідчить про порушення при посвідченні оспорюваного заповіту вимог закону щодо його форми.

Тож в даному випадку доцільно буде застосувати порядок посвідчення заповіту, передбачений ст.1247 ЦК України, коли особа самостійно не може підписати заповіт.

В даному випадку суд надає перевагу тексту оспорюваного заповіту щодо порядку та алгоритму вчинення дій щодо посвідчення оспорюваного заповіту.

Вирішуючи питання чи є виявлені судом недоліки перешкодою для визнання цього правочину дійсним, суд вважає, за необхідне застосувати висновок, викладений в постанові ВП ВС від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17 відповідно до якого:

- заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування;

- при цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд(частина перша статті12та стаття1234 ЦК України);

- свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання;

- юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

- на заповіт, який є правочином, поширюються загальні положення про правочини, якщо у Книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Водночас загальні правила про правочин, у тому числі про їх недійсність, можуть бути поширені на заповіт у тому випадку, коли це не суперечить суті заповіту та природі спадкування.

- аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240,1246 ЦК України),загальні вимоги до форми заповіту(стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті1248,1249,1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

- так у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

- при цьому, враховуючи, що за розташуванням вказана стаття є останньою у главі 85 ЦК України про спадкування за заповітом, за правилами розміщення правових норм стаття 1257 встановлює правові наслідки саме тих вимог, які викладені до форми та посвідчення заповіту у главі 85 ЦК України. Виходячи з наведеного недотримання будь-яких інших вимог не може мати наслідком недійсність заповіту на підставі частини першої статті 1257 ЦК України. Тобто контекстуальний аналіз частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, її статтях 1247-1249, 1253.

Відповідно по обставинам справи судом встановлено, що заповіт за змістом і формою не відповідає вимогам статті 1248 та Порядку вчинення нотаріальних дій, а тому на підставі частини першої статті 1257 ЦК України даний заповіт є нікчемним в силу прямої вказівки закону.

Також відповідно до пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Аналогічні положення містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, чинного на момент посвідчення оспорюваного заповіту, пунктами 5-6 глави 9 якого передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним. Відповідно до частин першої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Оскільки нікчемний заповіт є таким в силу припису закону (частина перша статті 1257 ЦК України), тому відсутні підстави визнавати заповіт, складений з порушення вимог щодо його форми, недійсним, або ж таким, що не підлягає виконанню

Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є ефективним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Аналогічні положення містяться у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, чинного на момент посвідчення оспорюваного заповіту, пунктами 5-6 глави 9 якого передбачено, що якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

У відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначила, що ОСОБА_2 погоджується із позицією позивача щодо тих обставин, що оспорюваний заповіт є нікчемним оскільки про його складанні були відсутні свідки, що є необхідною умовою для дотримання процедури його складання в певних умовах, а тому рішення суду про визнання заповіту недійним (нікчемним) у даній справі є необхідним.

Зважаючи на те, що оспорюваний заповіт є нікчемним, вимога ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом виключення зі Спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту № 65894788, складеного 29 травня 2020 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган Мариною Анатоліївною, зареєстрованого у реєстрі за № 352, 353, є обгрунтованою та в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги позивача про визнання заповіту таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки заповіт не являється виконавчим документом у розумінні статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", в якій приведений вичерпний перелік виконавчих документів що підлягають примусовому виконанню. Чинними нормами цивільно-процесуального законодавства України не передбачено права суду визнавати таким, що не підлягає виконанню особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті - заповіту.

Що стосується розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У той же час, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі первісного цивільного позову позивачем сплачено судовий збір у максимальному розмірі станом на 2021 рік - 11350 грн., а також за подачу заяви про забезпечення позову - у розмірі 454 грн.

В подальшому, на стадії підготовчого провадження, судом прийнято заяву про зміну предмету позову в рамках даної цивільної справи, в якій зазначено позовні вимоги, а саме: про визнання заповіту таким, що не підлягає виконанню; скасування запису у Спадковому реєстрі заповітів, які являються похідними та слід вважати, як одну позовну вимогу немайнового характеру. Розмір судового збору за подачу даного позову (зміненого) складає 908 грн., оскільки позовні вимоги фактично зменшено. Отже, після прийняття змін до предмету позову, переплата по судовому збору становить 10442 грн. (11350-908=10442), яку слід повернути з державного бюджету позивачу згідно вимог ч.ч. 2,3 ст. 176 ЦПК України.

Крім того, даним судовим рішенням задовольняється позовна вимога про скасування запису у Спадковому реєстрі заповітів, за яку позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., а отже, відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України, сплачену суму судового збору за дану позовну вимогу слід стягнути з відповідача на користь позивача, як і сплачену суму судового збору за подання позивачем заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн., яку задоволено судом.

Вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу суд вважає необхідним розглянути згідно з положеннями ч. 8 ст. 141, п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, та за результатами розгляду винести додаткове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 270, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Виключити зі Спадкового реєстру запис про реєстрацію заповіту № 65894788, складеного 29 травня 2020 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заган Мариною Анатоліївною, зареєстрованого у реєстрі за № 352, 353.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , сплачену суму судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн., а всього 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Повернути з державного бюджету на користь ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір у розмірі 10442 (десять тисяч чотириста сорок дві) грн. 00 коп. згідно квитанції № ПН1493 від 17.02.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, , (65023, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Садова, будинок 1-А), повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , з державного бюджету надміру сплачений судовий збір у розмірі 10442 (десять тисяч чотириста сорок дві) грн. 00 коп., сплачений згідно квитанції № ПН1493 від 17.02.2021 року, отримувач: ГУК в Од. обл./смт. Овідіополь/22030101, на р/р UA0015704, код отримувача 37607526, банк отримувача Казначейство України (м. Київ).

Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат в частині компенсації витрат позивача на професійну правничу допомогу вирішити у додатковому рішенні.

Призначити судове засідання по вирішенню питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу на 14 год. 00 хв. 13 березня 2023 року, в судове засідання викликати сторони.

Встановити ОСОБА_1 строк на подання доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу до 13 год 00 хв. 13.03.2023 року.

Встановити ОСОБА_2 строк на подання клопотання щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 13 год 00 хв. 13.03.2023 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.03.2023 року.

Головуючий: Є.М. Панасенко