Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2023 Справа №607/12929/23

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Шимків Л. І.,

заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці, адвоката Майки М. Б.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила винести обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 (шість) місяців, у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав, з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання (перебування) заявниці, а саме у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче 50 метрів до заявниці та переслідувати її у будь-який спосіб; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування (поштові листи, електронні листи, надсилання інших повідомлень у соціальних мережах), телефонні переговори із заявницею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та володіє 2/5 частки вказаного житла. Між нею та заінтересованою особою склались неприязні стосунки через те, що останній упродовж тривалого часу вчиняє стосовно ОСОБА_1 психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити життя заявниці у власному житлі нестерпним.

Кілька років поспіль ОСОБА_2 чинить щодо заявниці психологічне насильство, що виявляється у постійних погрозах, залякуванні, цькуванні, застосовуванні сили, чиненні перешкод у користуванні житлом.

ОСОБА_1 постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані. Заявниці страшно перебувати вдома, вона боїться за своє життя та здоров`я, оскільки неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом.

Фізичне насильство відображається в тому, що ОСОБА_2 неодноразово застосовує до ОСОБА_1 силу, погрожує ножем.

Психологічне насильство полягає в тому, що заінтересована особа при щоденному спілкуванні із заявницею веде себе агресивно щодо неї, обзиває її нецензурною лайкою, погрожує розправою, безпідставно обмежує ОСОБА_1 у користуванні її власним майном, зокрема закриває на ключ і не дає їй можливості користуватись кімнатою, телевізором, меблями, речами домашнього вжитку.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на ухвалені Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), видачу обмежувального припису (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), вирок (за ст. 390-1 КК України - умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 цього Кодексу, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом): справа № 607/1460/15-п (постанова суду від 28 січня 2015 року); справа № 607/3316/15-п (постанова суду від 26 лютого 2015 року); справа № 607/5927/15-п (постанова суду від 07 березня 2015 року); справа № 607/5481/15-п (постанова суду від 31 березня 2015 року); справа № 607/12293/17 (постанова суду від 11 січня 2018 року); справа № 607/17680/19 (видача обмежувального припису); справа № 607/10349/20 (видача обмежувального припису); справа № 607/637/20 (постанова суду від 15 січня 2020 року); справа № 607/10454/20 (постанова суду від 24 червня 2020 року); справа № 607/16490/20 (постанова суду від 30 вересня 2020 року); справа № 607/16475/20 (вирок суду від 31 травня 2021 року); справа № 607/16110/21 (постанова суду від 05 жовтня 2021 року); справа № 607/23122/21 (постанова суду від 16 грудня 2021 року); справа № 607/22399/21 (постанова суду від 24 січня 2022 року); справа № 607/116/22 (видача обмежувального припису); справа № 607/9568/22 (вирок суду від 23 грудня 2022 року); справа № 607/3330/23 (постанова суду від 02 березня 2023 року); справа № 607/4976/23 (постанова суду від 23 березня 2023 року); справа № 607/4425/23 (постанова суду від 13 квітня 2023); справа № 607/8972/23 (постанова суду від 22 травня 2023 року).

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядалася справа № 607/17680/19, рішенням від 05 серпня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно заінтересованої особи строком на 2 місяці, а постановою Тернопільського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року рішення залишено без змін.

Також Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядалася справа № 607/10349/20, під час розгляду якої частково задоволено заяву про видачу обмежувального припису, видано обмежувальний припис стосовно заінтересованої особи на строк 2 місяці.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/16475/20 від 3 травня 2021 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залишений без змін, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Крім того, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядалася справа № 607/116/22, під час якої частково задоволено заяву про видачу обмежувального припису, видано обмежувальний припис стосовно заінтересованої особи на строк 2 місяці.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/9568/22 від 23 грудня 2022 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 березня 2023 року залишений без змін, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

Станом на даний час, після відбування кримінального покарання за умисне невиконання обмежувального припису, заінтересована особа повторно вчиняє домашнє насильство.

За таких обставин, ОСОБА_1 вважає обґрунтованим ризик можливого вчинення ОСОБА_2 в майбутньому домашнього насильства щодо неї, а тому, вона як жертва домашнього насильства потребує захисту з боку держави шляхом видачі судом обмежувального припису на строк 6 місяців із визначенням заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Ухвалою судді від 14 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній наведених. Пояснила, що її син ОСОБА_2 продовжує вчиняти домашнє насильство щодо неї, останній раз він прийшов до місця її проживання 09 липня 2023 року близько 00.00 год. чи пізніше, почав стукати у двері, ображати її нецензурними словами, погрожувати та викликав працівників поліції. Після приїзду поліцейських заявниця відчинила двері квартири та повідомила поліцейським про те, що в обідню пору вже викликала працівників поліції до меншого сина, які вивели його з квартири та проінформували, що стосовно ОСОБА_3 буде винесено припис, а ОСОБА_2 втік з хати. ОСОБА_1 пояснювала поліцейським, що попередньо її сини застосовували щодо неї домашнє насильство, ОСОБА_2 погрожував ножем, а ОСОБА_3 вдарив кріслом, а тому вони неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності, а ОСОБА_2 відбував покарання. Працівники поліції застосували щодо заінтересованої особи заборонний припис до 15 липня 2023 року, однак ОСОБА_2 його не виконує, майже щодня приходить до житла заявниці, вночі стукає у двері, матюкається, погрожує фізичною розправою.

Адвокат Майка М. Б. підтримав заяву ОСОБА_1 , просив задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, що відповідає змісту ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Отож, неявка заінтересованої особи не перешкоджає вирішенню заяви про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Заявниця ОСОБА_1 є власником 2/5 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із: свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2001 року, яке видано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації; свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19915881 від 17 серпня 2008 року, виданого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) на підставі свідоцтва про право на спадщину ВКР 208859 від 08 серпня 2008 року (Перша тернопільська держнотконтора за реєстром № 3-3736).

Співвласниками цього житла є також ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які приходяться синами ОСОБА_1 та згідно довідки ПП «Наш дім» № 4168 від 11 липня 2019 року, а також записів із будинкової книги зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Спільне проживання заявниці та заінтересованої особи свідчить про те, що ОСОБА_1 неодноразово піддавалася домашньому насильству, яке вчинялося ОСОБА_2 стосовно неї.

Так, Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області неодноразово приймалися рішення за результатами розгляду протоколів у справах про адміністративне правопорушення, які складалися щодо ОСОБА_2 за чинення ним домашнього насильства стосовно матері ОСОБА_1 , що підтверджується постановами: у справі № 607/1460/15-п від 28 січня 2015 року; у справі № 607/3316/15-п від 26 лютого 2015 року; у справі № 607/5927/15-п від 07 березня 2015 року; у справі № 607/5481/15-п від 31 березня 2015 року; у справі № 607/12293/17 11 січня 2018 року; у справі № 607/637/20 від 15 січня 2020 року; у справі № 607/10454/20 від 24 червня 2020 року; у справі № 607/16490/20 від 30 вересня 2020 року; у справі № 607/16110/21 від 05 жовтня 2021 року; у справі № 607/23122/21 від 16 грудня 2021 року; у справі № 607/22399/21 від 24 січня 2022 року; у справі № 607/3330/23 від 02 березня 2023 року; у справі № 607/4976/23 від 23 березня 2023 року; у справі № 607/4425/23 від 13 квітня 2023 року; у справі № 607/8972/23 від 22 травня 2023 року.

24 червня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 607/10349/20, яким заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 у вигляді обмеження його права, заборонено перебувати ОСОБА_2 в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 строком на 2 місяці.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/16475/20 від 03 травня 2021 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року залишений без змін, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

10 січня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у справі № 607/116/22, яким заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким визначено захід тимчасового обмеження прав кривдника у виді заборони його перебування в місці спільного проживання з ОСОБА_1 строком на 2 місяці.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі № 607/9568/22 від 23 грудня 2022 року, який ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 березня 2023 року залишений без змін, визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

10 липня 2023 року стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис серія АА № 279898 за вчинення заінтересованою особою домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_1 строком на 5 діб з 01.20 год. 10 липня 2023 року по 01.20 год. 15 липня 2023 року.

Відтак, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 обґрунтовувала підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відтак, суд оцінивши доводи заяви, проаналізувавши надані документи, встановив, що ОСОБА_2 , який заявниці приходиться сином, систематично за місцем проживання ОСОБА_1 вчиняв щодо матері домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що вбачається із вищенаведених постанов, рішень та вироків Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Дії ОСОБА_2 полягали у погрозах ОСОБА_1 фізичною розправою, застосуванні ненормативної, нецензурної лексики, штовханні та шарпанні заявниці, викручуванні їй рук, невиконанні термінових заборонних приписів стосовно кривдника, умисному невиконанні обмежувального припису.

Всі ці дії в сукупності, а також обставини на які посилається заявниця, а саме невиконання ОСОБА_2 термінового заборонного припису серія АА № 279898 від 10 липня 2023 року вказують на те, що заінтересована особа продовжує вчиняти домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , що викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та стало причиною її звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Отож, ОСОБА_1 як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування ОСОБА_2 застосованих судом заходів впливу до нього, порушення вимог термінового заборонного припису, невиконання обмежувального припису, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного та фізичного насильства.

Зазначене підтверджується фактичними обставинами справи, які встановлено судом в ході заслуховування пояснень ОСОБА_1 та під час дослідження письмових доказів.

Тривалість протиправної поведінки ОСОБА_2 щодо заявниці є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, а тому заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. Слід видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , а саме у кватирі за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонитиОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 50 метрів до ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, при прийнятті такого рішення суд звертає увагу на те, що життя та здоров`я, недоторканність і безпека заявниці як найвища соціальна цінність переважають над правом заінтересованої особи на її житло, а тому допускається його обмеження, оскільки втручання держави у це право через механізм обмежувального припису є виправданим, якщо суд встановив підстави для застосування цього обмежувального припису (постанова Верховного Суду у справі № 531/352/22).

Заява у частині встановлення заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 шляхом заборони заінтересованій особі: вести листування (поштові листи, електронні листи, надсилання інших повідомлень у соціальних мережах), телефонні переговори із заявницею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, до задоволення не підлягає, оскільки докази на обґрунтування таких обставин в матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на строк 3 (три) місяці, яким встановити наступний захід тимчасового обмеження прав кривдника:

заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме у кватирі за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонитиОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань ближче 50 метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Тернопільської міської ради.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса останнього відомого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя О. Герчаківська