Ухвала

Іменем України

20 липня 2023 року

м. Київ

справа № 200/18631/17

провадження № 61-9875ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович,

заінтересована особа - Дніпровська міська рада,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року у складі судді Томаш В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М. О. під час виконання судового рішення у цивільній справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Обслуговуючий кооператив «ЖБК Володимирівський», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про визнання права власності.

Скарга обґрунтована тим, що 23 вересня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М. О. відкрито виконавче провадження № 66927391 про стягнення з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

Заявник вважав, що постанова підлягає скасуванню на підставі частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», яка зобов`язує виконавця використовувати надані йому права відповідно до закону i не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Заявник зазначив, що на теперішний час прописаний та проживає у м. Києві за адресою: АДРЕСА_2 . Тому, діями приватного виконавця щодо винесення зазначеної вище постанови порушено право боржника, оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем його проживання - у місті Києві, де скаржник має постійне місце проживання і де знаходиться його майно.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заявник звернувся за захистом своїх прав до суду.

Посилаючись на викладене, заявник просив суд визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М. О. незаконними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М. О. у виконавчому провадженні про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2021 року № 66927391.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року скаргу боржника ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області - Селезньова М. О. про визнання дій неправомірними та скасування постанов приватного виконавця, залишено без задоволення.

Не погодившись з цією ухвалою суду, ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М. О. незаконними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області про відкриття виконавчого провадження від 23 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що скарга подається ОСОБА_2, дружиною померлого ОСОБА_1 , оскільки усе їх з померлим майно є спільним сумісним, то вона має право звернутись з вказаною апеляційною скаргою, для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року - без змін.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що боржник на момент відкриття виконавчого провадження мав нерухоме майно в межах виконавчого округу Дніпропетровської області, відтак відсутні підстави вважати, що приватний виконавець відкрив провадження не в межах свого виконавчого округу.

У червні 2023 року ОСОБА_2 , в особі свого адвоката Губи В. В., подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди проігнорували той факт, що місце реєстрації боржника відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому листі, отже приватний виконавець відкрив виконавче провадження поза межами свого виконавчого округу. Крім того, у доданих до заяви про примусове виконання рішення були відсутні докази про майно боржника, тому, на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження не було жодних підстав для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження майна боржника.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У частинах другій, третій статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Судами встановлено, що 23 вересня 2021 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист від 25 серпня 2021 року у цивільній справі № 200/18631/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн.

У виконавчому листі зазначено місце знаходження/місце проживання боржника: АДРЕСА_3 .

Згідно з наданої божником копії паспорта він з 12 липня 2017 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

23 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М. О. на підставі зазначеного виконавчого листа, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження 6927391.

Відповідно до наданої приватним виконавцем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на території м. Дніпра.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається із частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно до частини 2 вказаної вище статті, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Частиною 1 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 200/18631/17, який видано Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судового збору у розмірі 150 000,00 грн, став виконавчий лист, у якому зазначено місце реєстрації боржника за адресою: АДРЕСА_1 , та інформація про належність боржнику нерухомого майна, яке знаходиться на території Дніпропетровської області.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі у рішенні «Глоба проти України» № 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 звернула увагу на принцип диспозитивності, який полягає у наданні стягувачу права вибору виконавця судового рішення, а право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

При розгляді скарг боржників на рішення державного або приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення виконавцем територіальної юрисдикції також необхідно враховувати дійсні наміри боржника та перевіряти наявність порушення прав боржника спірними рішенням, діями/бездіяльністю виконавця.

Судом апеляційної інстанції враховано, що на момент розгляду цієї скарги виконавче провадження № 66927391 закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення самою ОСОБА_2 , як дружиною померлого боржника ОСОБА_1 , відтак дійшов правильного висновку, що її права, як правонаступниці боржника постановою про відкриття виконавчого провадження не порушені.

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права.

Оскільки правильне застосування судами норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича, заінтересована особа - Дніпровська міська рада, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак