Справа № 344/9869/18
Провадження № 2/344/458/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи Футерка В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою

В С Т А Н О В И В:

Представник Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою, в обґрунтування позовних вимог покликався на те, що постановою про залучення юридичної особи як потерпілої від 16.07.2015 року, Івано-Франківську міську раду, як потерпілого, залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000874 від 15.04.2015 року. Досудовим розслідуванням встановлено, шо власник квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала за цією адресою, померла. Водночас, досудовим розслідування не встановлено спадкоємців померлого власника нерухомого майна, а також відсутні відомості про відкриття від їхнього імені спадщини. В ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була незаконно відчужена ОСОБА_5 . Останній, реалізовуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та придбання права на майно шляхом обману, невстановленим слідством шляхом, діючи спільно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_6 , отримав відомості про те, що у квартирі АДРЕСА_1 , ніхто не проживає, а її власник - ОСОБА_4 померла, спадкоємці відсутні. ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб - з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , невстановленим слідством шляхом виготовили підроблений документ - довіреність приватного нотаріуса Ямало-Ненецького автономного округу Какімова Талгата Аменовича, засвідчену тимчасово виконуючою обов`язків нотаріуса - Саєтгареєвою Ляйсан Іреківною, у якій ОСОБА_6 , діючи спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , внесли рукописний запис від імені покійної ОСОБА_4 . На підставі підробленої довіреності приватного нотаріуса Російської Федерації Какімова Т.А. та отриманих документів, із використанням підробленої довіреності, ОСОБА_6 , в співучасті із ОСОБА_7 , отримали можливість відчужити чуже майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є територіальна громада м. Івано-Франківська. Після чого, 11.10.2013 року уклали договір купівлі-продажу квартири, згідно якого відчужили ОСОБА_3 майно, яке в дійсності їм не належало - квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О.П. та зареєстрованого в реєстрі № 1782, покупець ОСОБА_3 придбала у продавця ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_5 , належну продавцю квгртиру АДРЕСА_1 . Після цього ОСОБА_6 самостійно, продовжуючи злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 оформлене на ОСОБА_3 , із використанням підроблених документів, підшукала ОСОБА_2 , як покупця квартири АДРЕСА_1 , та запропонувала йому придбати вказану квартиру за ціною 68 000 гривень. В подальшому ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 23.10.2013 року). На даний час власником спірних приміщень виступає ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до копії актового запису про смерть № 709 від 10.05.2013 року ОСОБА_4 проживала на АДРЕСА_2 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 79 років. Отже, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вчинений 11.10.2013 року від імені власника ОСОБА_4 після її смерті. Враховуючи викладене, правоздатність ОСОБА_4 та її право власності на квартиру АДРЕСА_1 припинилися 09.05.2013 року, у зв`язку із її смертю. Отже, на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2013 року ОСОБА_4 не була здатна мати та здійснювати цивільні права та обов`язки продавця належної їй за життя квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, договір купівлі-продажу від 11.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О.П. та зареєстрований в реєстрі № 1782, згідно якого покупець ОСОБА_3 придбала у продавця ОСОБА_4 , належну ій на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , було укладено з порушенням вимог, необхідних для чинності правочину і відповідно даний договір слід визнати недійсним. В силу ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, в день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина за її останнім місцем проживання у вищевказаній квартирі (ч. 1 ст. 1221 ЦК України), у якій вона проживала та була зареєстрована. Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 40736169 від 22.06.2015 року спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2021 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2021 року позов Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 11.10.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Любінець О.П., зареєстрований в реєстрі за № 1782; визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передати її у власність територіальної громади міста Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

03.11.2021 року відповідач ОСОБА_3 подала заяву про перегляд заочного рішення від 06.10.2021 року.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2021 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача - Івано-Франківської міської ради в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 не прибула у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні заперечили вимоги позову, покликаючись на те, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірної квартири, що підтверджується належними доказами. Покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, вказують на неналежно обраний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки виходячи з викладеної правової позиції постанови ВП ВС, позивач мав звертатися з позовом про відшкодування вартості (компенсації) квартири за ринковим цінами до осіб, з вини яких квартира вибула з потенційного володіння позивача. Просять у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши представника позивача, третю особу та його представника, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності від 27.01.2005 року, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно копії актового запису про смерть № 709 від 10.05.2013 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживала за адресою: АДРЕСА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 79 років (а.с. 20).

11.10.2013 року укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_4 , відчужив ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17).

В подальшому ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (договір купівлі-продажу від 23.10.2013 року).

31.05.2016 року прокурором відділу прокуратури Івано-Франківської області Боровиком С.О. складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 06.01.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004, про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 357, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 7-15).

Постановою старшого слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області Раінчука С.Д. 16.07.2015 року, Івано-Франківську міську раду, як потерпілого, залучено до кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000874 від 15.04.2015 року (а.с. 6).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2015 року у справі за заявою Івано-Франківської міської ради, заінтересовані особи: Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою, ухвалено визнати квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною, власністю територіальної громади м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради та передати її територіальній громаді м. Івано-Франківська в особі Івано-Франківської міської ради.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1, 2 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 2, 3 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає свої повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків.

Судом встановлено, що спірний договір купівлі-продажу квартири був укладений 11.10.2013 року, тобто після смерті власника (продавця) відповідної квартири ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому ОСОБА_3 відчужила квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_2 набув права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу та є добросовісним набувачем.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина другастатті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Як слідує з норми статті 330 ЦК України, виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року (провадження № 6-2776цс16) зроблено правовий висновок щодо застосування статті 388 ЦК України, згідно з яким втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18), зазначено, що конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням.

За змістом ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається з моменту реєстрації цього права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) вказано, що «спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України). … орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Разом з тим законодавство не містить положень про можливість територіальної громади отримати відчужене майно в натурі та/або способи захисту інтересів територіальної громади у випадку, якщо спадщина була незаконно передана особі-спадкоємцю, зокрема, на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване та у випадку, коли спадщина такою особою була вже відчужена іншій особі, що позбавило територіальну громаду отримати майно у свою власність як відумерле в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством».

Таким чином, інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. За таких обставин слід дійти висновку, що такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. На користь цього висновку свідчить також розміщення норм права про можливість визнання спадщини відумерлою саме у книзі шостій ЦК України «Спадкове право».

Відтак захист інтересу територіальної громади щодо відумерлого майна повинен регулюватись та здійснюватися таким самим способом, виходячи з тих самих принципів, як і можливість захистити своє право спадкоємцем, який своєчасно спадщину не прийняв, вона була визнана відумерлою та продана іншій особі.

Статтею 1280 ЦК України передбачено, якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі ж продажу такого майна спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Аналіз змісту зазначеної норми свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. А тому, застосовуючи аналогію закону, територіальна громада в разі відчуження спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, або незбереження цього майна на користь добросовісного набувача, має право на отримання лише грошової компенсації. Закон передбачає саме такий спосіб захисту порушеного інтересу територіальної громади та спосіб відновлення її інтересу на спадкове майно за відсутності спадкоємців (стаття 16 ЦК України) та у разі продажу спадкового майна іншій особі, якщо остання є добросовісним набувачем.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 760/3709/18-ц.

Таким чином, оскільки при відчуженні спадкового майна особою, яка не є спадкоємцем, на користь добросовісного набувача територіальна громада має право лише на отримання грошової компенсації його вартості, позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом із вимогою про витребування майна із володіння добросовісного набувача, обрав неефективний спосіб захисту прав територіальної громади, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 247 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 334, 335, 338 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24.07.2023 року.