Провадження № 4-с/761/180/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В

за участю секретаря: Бражніченко І.О.

представника скаржника (боржника): Тимченко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 , відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати дії Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) щодо відмови зняти арешт з майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 накладений в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 неправомірними.

- зобов`язати Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі постанови від 17.12.2014 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В обґрунтування скарги зазначено, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 2610/10390/2012 за позовом ПАТ КБ «Родовід Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості по кредитному договору №15.3/МБ-088.06.1 від 29 вересня 2006р., що складається із заборгованості по несплаченій частині кредиту у розмірі 4 539 дол. 28 центів США, що за курсом НБУ на час звернення з позовом складало 36 257 грн. 50 коп.; 4 539 дол. 28 центів США, що за курсом НБУ на час звернення з позовом складало 36 257 грн. 50 коп. - суми пені за порушення строків сплати кредиту; 657 дол. 88 центів США, що за курсом НБУ на час звернення з позовом складало 5 254 грн. 82 коп. 3% річних від простроченої суми кредиту. ОСОБА_1 , отримавши відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що в рамках ВП № НОМЕР_2 постановою ВДВС Печерського РУЮ від 17.12.2014 р накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 10.03.2023 скаржник отримала свідоцтво про право власності на 1А частину квартири АДРЕСА_1 .

У скарзі зазначено, що представник скаржника звернувся із заявою по вищезазначеному виконавчому провадженню до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та отримала відповідь від 23.01.2023 р. за підписом начальника відділу Ірини Ярушевської. У відповіді Відділу зазначено, що у них на виконанні згідно даних АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) перебувало ВП № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа 2610/10390/2012 від 10.10.2012 р, який виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід банк» загальної суми заборгованості в розмірі 77769,82 грн. 30.06.2016 р. державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Наразі виконавче провадження знищено на підставі п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25.12.2008 № 2274/5 за закінченням трирічного строку зберігання. У державного виконавця відсутні підстави для вилучення обтяження, оскільки станом на 23.01.2023 виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває.

Так, скаржником зазначено, що згідно інформації, викладеної у відповіді Відділу, вбачається, що окрім ВП № НОМЕР_2 на виконанні у відділі перебуває інше виконавче провадження, а саме: - ВП № НОМЕР_3 примусового виконання виконавчого листа № 2610/10390/2012 від 10.10.2012, який видав Шевченківський районний суд м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банк» заборгованості у розмірі 9736,44 доларів США. До відповіді Відділ долучив витяг із ВП - спецрозділ по ВП НОМЕР_2 з якого вбачаєтеся наступне: 03.09.2015 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа 2610/10390/2012 від 10.10.2012 р , виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банка» загальної суми заборгованості в розмірі 77769,82 грн. 17.12.2014 р. винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження. 17.12.2014 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. 30.06.2016. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі (п. 2 ч. 1 ст. 47 відсутність у боржника майна). Зазначено строк повторного звернення 30.06.2017 р.

Окрім того, у скарзі зазначено, що з інформації по справі № 2610/10390/2012, що наявна в ЄДРСР вбачається, що ПАТ КБ «Родовід Банк» ще неодноразово звертався з виконавчим листом до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та були відкриті наступні провадження: ВП 494663113, 52382916. Наразі відкрито ВП НОМЕР_3. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.07.2021 відбулася заміна сторони у виконавчому провадженні - заміна Стягувача, у зв`язку із укладенням 04 липня 2019р. між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «Вердикт Капітал» договору про відступлення прав вимоги №23, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» отримав право вимоги до боржників за кредитним договором №_15.3/МБ-088.06.1 від 29 вересня 2006р. Боржник за вищезазначеним виконавчим листом має заборгованість перед Стягувачем в розмірі 9736,44 доларів США, тобто стягнення боргу з боржника відбувається в іноземній валюті, а не в національній валюті, гривні як було у ВП НОМЕР_2.

Скарга мотивована тим, що наразі відкрито ВП НОМЕР_3 , в рамках якого накладено арешт на майно Боржника, отже потреба в збереженні арешту в рамках ВП НОМЕР_2 відпала. За таких обставин, скаржник вважає, що відмова Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) у знятті арешту з майна є порушенням прав боржника та порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», - залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 26.07.2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тимченко Юлії Олександрівни - задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року - скасовано, направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року прийнято до розгляду вказану скаргу.

В судовому засіданні 13.12.2023 року представником скаржника ОСОБА_1 - адвокатом Тимченко Ю.О. подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії квитанцій про часткову сплату заборгованості ОСОБА_3 по виконавчому провадженні НОМЕР_4, яке задоволено судом.

Представник скаржника адвокат Тимченко Ю.О. в судовому засідання скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Інші заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на наведені правові приписи, суд дійшов висновку про розгляд скарги за відсутності заінтересованих осіб.

Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч 1 та п. 2 ч. 2 ст. 18 ЗУ Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей про державну реєстрацію обтяжень від 04.01.2023 року на нерухоме майно скаржника ОСОБА_1 07.10.2015 року 14:05:08 накладений арешт, підставою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер: ВП НОМЕР_5, виданої 17.12.2014, видавник: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 526/15. Підстави внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25107739 від 07.10.2015 14:05:58, Янович Іванна Ярославівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ, обяжувач: Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, особа майно якої обтяжується: ОСОБА_1 , номер запису про обтяження: 11506051 (а.с. 17-18).

Згідно із положення частин 2, 3 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент накладення арешту на майно), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із п 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Як вбачається з матеріалів справи, що представник скаржника звернувся із заявою по виконавчому провадженню НОМЕР_2 до Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) та отримала відповідь від 23.01.2023 р. за підписом начальника відділу Ірини Ярушевської.

Як вбачається із відповіді, що згідно даних АСВП (автоматизованої системи виконавчого провадження) встановлено, що у Печерському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 із примусового виконання виконавчого листа 2610/10390/2012 від 10.10.2012 р, що видав Шевченківський районний суд м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід банк» загальної суми заборгованості в розмірі 77769,82 грн. 30.06.2016 р. державним виконавцем керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції яка діяла на той час) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану. Надати додатку інформацію в рамках виконавчого провадження не вбачається за можливе, оскільки виконавче провадження знищено на підставі п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом МЮ України 25.12.2008 № 2274/5 за закінченням трирічного строку зберігання. У державного виконавця відсутні підстави для вилучення обтяження, оскільки станом на 23.01.2023 виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває.

Також у відповіді вказано, що станом на 23.01.2023 на виконанні у відділі перебуває відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа № 2610/10390/2012 від 10.10.2012, який виданий Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банк» загальної суми заборгованості у розмірі 9736,44 дол. США.

До відповіді Відділ долучено витяг із ВП - спецрозділ по ВП НОМЕР_2 з якого вбачаєтеся, що:

- 03.09.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа 2610/10390/2012 від 10.10.2012 р , виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банка» загальної суми заборгованості в розмірі 77769,82 грн.

- 17.12.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження;

- 17.12.2014 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника;

- 30.06.2016 державним виконавцем Гусєвим Олександром Олександровичем(не діє) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі (п. 2 ч. 1 ст. 47 відсутність у боржника майна), підстава: в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що майна боржника на яке можливо звернути стягнення - відсутнє, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Зазначено строк повторного звернення 30.06.2017 р. (а.с.23-26)

Таким чином, ОСОБА_1 оскаржує дії виконавчої служби саме за наслідками відмови у задоволенні його заяви про зняття арешту.

Судом встановлено, що наразі на виконанні у Печерському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа № 2610/10390/2012 від 10.10.2012, який виданий Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банк» загальної суми заборгованості у розмірі 9736,44 дол. США, боржник по виконавчому провадженню: ОСОБА_1 , в межах виконання якого старшим держаним виконавцем Левіцьким Т.К. 07.12.2022 винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 29).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Отже, на сьогодні все майно ОСОБА_1 перебуває під арештом та забороною відчуження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.12.2014 року, виданої Державним виконавцем Пишним Артемом Володимировичем у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 виконавчий лист по якому повернуто стягувачу постановою від 30.06.2016, що порушує право особи на розпорядження своїм власним майно у визначений законом спосіб.

Аналіз статей 25, 50, 59, дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Стаття 41 Конституції України, регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Суду не надано будь-яких підтверджень звернень до Печерського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) із заявами про відновлення знищеного виконавчого провадження НОМЕР_5.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Суд бере до уваги, що особа є стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутись із скаргою на дії, бездіяльність або рішення виконавця в рамках даного виконавчого провадження. Під час здійснення даного виконавчого провадження на майно особи як боржника було накладено арешт, який не був скасований після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Факт обтяження власності особи є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, і може бути здійснено лише на підставі Закону.

Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника, а тому на думку суду, є підставою для задоволення скарги.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (Постанова ВП ВС від 06.04.2021, справа № 910/10011/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

За викладених обставин суд вважає за доцільне зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення з метою повного та своєчасного виконання рішення, а саме виконавчого листа № 2610/10390/2012 у межах виконавчого провадження НОМЕР_5, за яким виконавчий лист було повернуто стягувачу постаново від 30.06.2016, оскільки у подальшому застосуванні арешту в межах вказаного виконавчого провадження, матеріали якого знищені відсутня необхідність. Враховуючи також те, що станом на дату розгляду скарги, на виконанні у Печерському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебуває відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 із примусового виконання виконавчого листа № 2610/10390/2012 від 10.10.2012, який виданий Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Родовід Банк» загальної суми заборгованості у розмірі 9736,44 дол. США, боржник по виконавчому провадженню: ОСОБА_1 , в межах виконання якого старшим держаним виконавцем Левіцьким Т.К. 07.12.2022 винесено постанов про арешт коштів боржника. У межах вказаного виконавчого провадження стягуються кошти з ОСОБА_1 здійснюються стягнення, що підтверджується платіжною інструкцією від 20 03.2023 на суму 10501,14 грн. та платіжною інструкцією від 17.03.2023 на суму 607,70 грн. з призначеннями платежів «стягнення згідно виконавчого документу 2610/10390/2012.

При цьому суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 9 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Матеріали справи не містять заперечень стягувача щодо зняття арешту накладеного в виконавчого провадження НОМЕР_5.

Відповідно до частин третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На підставі вказаного, суд приходить до висновку, що незняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання начальника Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_5 відповідно до постанови від 17.12.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вказане не позбавляє права вжиття заходів забезпечення реального виконання рішення суду, але в межах відкритого виконавчого провадження ВП НОМЕР_4.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що дії начальника Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) що полягає у відмові боржник ОСОБА_4 у знятті арешту з її майна, накладений відповідно до постанови ВП № НОМЕР_2 від 17.12.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Керуючись Конституцією України, Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про виконавче провадження», статтями 247, 258-260, 447-453 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_1 дії Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії начальника Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений відповідно до постанови ВП НОМЕР_5 від 17.12.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження - неправомірними.

Зобов`язати начальника Печерського відділу держаної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного в межах виконавчого провадження ВП НОМЕР_5 відповідно до постанови від 17.12.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено: 15.12.2023.

Суддя :