РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

секретар судового засідання - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець Чижик Андрій Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

19 квітня 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець Чижик Андрій Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №607 від 27 листопада 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтував наступними обставинами.

27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав.

На час вчинення виконавчого напису у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №760/10627/17 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про спірність вимог банку.

Також, в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ЗУ «Про іпотеку» та ЗУ «Про захист прав споживачів» банк не надіслав боржнику вимогу про усунення порушень забезпечувального зобов`язання.

01 червня 2012 року банк надіслав відповідачу вимогу вих. №5/2012/ULWL02 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій повідомив, що у випадку залишення без задоволення протягом тридцяти денного строку зазначеної вимоги банк вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. 20 вересня 2012 року банк звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою про звернення стягнення на нерухоме майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 року. В обґрунтування послався на те, що 09 серпня 2012 року було надіслано ще одну аналогічну вимогу вих. №С11-114-1-1/35 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2013 року у справі №2609/29239/12 в задоволенні вимог банку до ОСОБА_1 відмовлено. Судове рішення не оскаржувалося.

Крім того, направлення вимоги у відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінює порядок і строки виконання основного зобов`язання. У зв`язку з чим, з моменту направлення вимоги 01 червня 2012 року минуло більше шести років, що виходить за межі трирічного строку позовної давності.

Таким чином, вважає, що приватний нотаріус Київського МНО Шевченко О.В. вчинив оскаржуваний виконавчий напис з порушенням визначеної законом процедури, без достатніх правових підстав та визначення заборгованості як безспірної.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 22.04.2019 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано докази у приватного нотаріуса Київського МНО Шевченко О.В.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року замінено відповідача у справі Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО».

25 травня 2020 року представник відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з наступним.

18 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено Кредитний договір №014/3847/82/54582, за умовами якого позивач отримав у банку грошові кошти у сумі 204000, 00 дол. США на строк до 18 квітня 2017 року зі сплатою 13,75% річних, а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом згідно графіку погашення.

В забезпечення виконання грошового зобов`язання між позивачем та банком укладено договір іпотеки, посвідчений 18 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського МНО Шевчук З.М. за реєстровим №656з, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в забезпечення квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 116, 80 кв.м.

Оскільки позивач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, керуючись умовами Кредитного та Іпотечних договорів, АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило боржника засобами поштового зв`язку «Укрпошта» про наявне порушення, яке містило вимогу від 10 жовтня 2018 року за вих. №114/5-131279 про усунення порушення та попередження про те, що у випадку не погашення заборгованості, банк буде змушений вжити заходів з примусового стягнення зазначеної заборгованості, у тому числі, але не обмежуючись, шляхом звернення стягнення на об`єкт, що перебуває в іпотеці.

У зв`язку з невиконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором у АТ «Райффайзен Банк Аваль» виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак зам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості.

Додатково зауважив, що у рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2013 року у справі №2609/29239/12 вказано, що ОСОБА_1 зазначив про ведення переговорів про зміну порядку погашення з травня 2012 року і що станом на день ухвалення рішення така домовленість майже досягнута. Враховуючи пріоритетність для кредитора добровільного врегулювання кредитних зобов`язань, позивачу надано час для добровільного вирішення та погашення заборгованості.

Ухвалою суду, постановленою на місці у судовому засіданні 12 жовтня 2020 року закрито підготовче засідання і призначено справу до судового розгляду.

06 червня 2023 року суду надані витребувані у приватного нотаріуса Київського МНО Шевченко О.В. докази.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача - Дейко Є.А. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у раніше поданій заяві по суті справи.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки та/ або неможливість розгляду справи у їх відсутність суд не повідомили.

З`ясувавши думку представників позивача та відповідача, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріли справи та фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 18 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/3847/82/54582, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 204000, 00 дол. США, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів Банку, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору Кредит надано на строк до 18 квітня 2017 року (включно), згідно Графіку надання кредиту.

Відповідно до п. 1. 4. Договору процентна ставка за користування кредитом складає 13,75% річних.

За умовами п. 2.1 Договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі, та на сплату комісії банку за цим Договором. Забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є 3 кімнатна квартира АДРЕСА_1 .

18 квітня між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки до Кредитного договору №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Шевчук З.М.

Відповідно до п. 1.1. Договору цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 204000, 00 дол. США через 120 місяців до 18 квітня 2017 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотеко держателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

За умовами п. 1.2., 1.3. Договору предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 . Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 2290160, 00 грн.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки сторони обумовили у розділі 5 Договору. Так, у разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 5.1. Договору).

Відповідно до п. 5.4. Договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 5.5. Договору задоволення вимог іпотекодержателя: у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за цим або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.

На підставі заяви представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» за довіреністю Сергієнко Н.О. 27 листопада 2018 року приватний нотаріус Київського МНО Шевченко О.В. вчинила виконавчий напис №607, яким запропонувала звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського МНО Кондратенком М.І. 27 грудня 2002 року реєстровий номер 7770, зареєстрованого в Київському МБТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03 січня 2003 року. Номер запису - 41521 в книзі № д.189-63. Квартира є предметом Договору іпотеки, посвідченого 18 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського МНО Шевчук З.М. за реєстровим №356а. Договір Іпотеки є забезпеченням кредитного договору №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 року про надання кредиту - грошових коштів в сумі 204000, 00 дол. США, зі сплатою 13,75% річних. Кінцевим терміном повернення основної заборгованості було 18 квітня 2017 року. Проте, всупереч умовам договору, позичальник не виконав своїх обов`язків, а саме не в повній мірі здійснював погашення кредиту та відсотків.

Сума задоволення вимог банку на дату подання заяви про вчинення виконавчого напису становить 193031, 69 дол. США, що є еквівалентом за курсом НБУ на дату розрахунків - 5466668, 08 грн. Стягнення здійснено за період з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2018 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості доданого АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» до заяви про вчинення виконавчого напису, заборгованість ОСОБА_1 станом на 04.10.2018 року становить: по кредиту 99737,39 дол. США, відсотки - 93294,30 дол.США, пеня 895753,82 дол.США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чижиком А.П. від 08 квітня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП №58832990 з примусового виконання виконавчого напису №607, вчиненого 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського МНО Шевченко О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

23.05.2019 р. між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та АТ «ОКСІ БАНК» був укладений Договір відступлення права вимоги та Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 18 квітня 2007 р. за реєстровим №656з, згідно яких АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» відступило АТ «ОКСІ БАНК», а АТ «ОКСІ БАНК» набуло права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 р. (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), права за договором іпотеки, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1

25.05.2019 р. між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» був укладений Договір відступлення права вимоги та Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 18 квітня 2007 р. за реєстровим №656з, відповідно до яких АТ «ОКСІ БАНК» відступило, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» набуло права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором №014/3847/82/54582 від 18 квітня 2007 р. (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), права за договором іпотеки, укладеним між АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №711/10544/18 зазначено, що виконавчий напис - це безумовна вимога про виконання зобов`язаною особою свого договірного обов`язку, що підлягає примусовому виконанню. Цей напис є формою реалізації юрисдикційного захисту, що застосовується у нотаріальному порядку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат» ВП ВС у постанові від 15.01.2020 року у справі №305/2082/14-ц вказала, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.02.2013 у справі №2609/29239/12 відмовлено в задоволенні позовних вимог Банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 04 березня 2021 року у справі №760/10627/17 відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд встановив пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором, оскільки останній платіж за кредитним договором було здійснено 22.12.2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим банком.

Первісний кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» скористався наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 6.5. Кредитного договору правом та пред`явив до позичальника вимогу про дострокове погашення кредитних зобов`язань, надіславши 1 червня 2012 року відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, чим змінив строк виконання основного зобов`язання у сторону зменшення до 01 липня 2012 року.

Банк, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в грудні 2012 року, який розглянутий судом по суті, позивач перервав позовну давність у спорі з відповідачем щодо стягнення кредитної заборгованості. Тому при зверненні до суду 20.06.2017, тобто більш ніж через три роки після зміни строку виконання основного зобов`язання, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» пропустило строк загальної позовної давності за вимогами до позичальника. Встановлено, що строк позовної давності сплив 10.12.2015 року.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/3847/82/54582 від 18.04.2017 від 23 травня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» з АТ «Оксі Банк», яке, у свою чергу відступило право вимоги за вищевказаним кредитним договором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Обставини, встановлені у справі №760/10627/17, мають преюдиційне значення у справі що розглядається, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України та частиною першою статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

З аналізу вищевикладених норм, суд приходить до висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стаття 88 Закону «Про нотаріат» (станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 02.07.2019 року у справі №916/3006/17 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Банк у грудні 2012 року на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом. Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинено 27 листопада 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, а визначена у ньому сума заборгованості за період з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2018 року у розмірі 193031, 69 дол. США не може вважатися безспірною. Банком розраховані відсотки за користування кредитом за період з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2018 року, тобто після спливу строку кредитування (вимога про достроке повернення кредиту направлена 01.06.2012 року).

Крім того, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушення порядку повідомлення іпотекодавця про вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 квітня 2023 року в справі №757/3014/18-ц.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Таким чином, процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 19 березня 2021 року, справа № 750/3781/20, провадження № 61-14943св20).

Виходячи з вищезазначеного, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Суд також нагадує, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди аргументувати прийняті ними рішення, це не можна розуміти як вимогу надавати вичерпну відповідь на кожне питання, підняте стороною під час судового розгляду справи.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем та третьою особою приватним нотаріусом Київського МНО Шевченко О.В. не доведено належними та допустимими доказами факт отримання позивачем вимоги, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, відповідачем не доведено належне повідомлення боржника щодо існуючої заборгованості, відсутні докази безспірності заборгованості, таким чином, нотаріусом вчинено виконавчий напис з порушенням процедури, визначеної законодавством, і такий виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, аналізі положень законодавства України та приймаючи до уваги те, що відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача, що зазначена заборгованість не є безспірною, приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 384, 20 грн. за забезпечення позовної заяви, а всього 1152, 60 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18, 512, 514, 1048, 1050 ЦК України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 1, 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273-279, 353-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна, приватний виконавець Чижик Андрій Павлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольгою Вікторівною 27 листопада 2018 року, зареєстрований в реєстрі за №607, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» (, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. «Б») на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1152, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Кушнір