КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/2841/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В.С.
Провадження №22-ц/824/7439/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

21 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивачкаОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила:

- визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , з наступними надвірними будівлями: майстернею-гаражем, вбиральнею, колонкою та огорожею;

- автомобіль марки Шкода, модель Superb, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , залишити у власності відповідача ОСОБА_2 , стягнувши з нього компенсацію вартостічастки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на даний автомобіль, в розмірі 132 150,00 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 399 273,50 грн, як компенсацію вартості частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на побутові речі, майно господарського призначення та будівельні матеріали;

- визнати за нею право власності на частину металобрухту, наявного в дворі домоволодіння АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2003 року по серпень 2016 року. За цей час ними було придбано спільне рухоме та нерухоме майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме:

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- автомобіль марки Шкода, модель Superb, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- побутові речі, майно господарського призначення, будівельні матеріали, металобрухт.

Факт їхнього з відповідачем спільного проживання встановлено рішенням Броварського міськрайонного суду Київської облатсі від 23 березня 2017 року.

Щодо поділу будинку позивач зазначає, що на початку їхнього з відповідачем спільного проживання, йому належала лише 1/3 частина спірного будинку, ще 2/3 частини - ним було набуто у період їхнього спільного проживання у 2011 році, за судовим рішенням, відповідно до якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (інших співвласників будинку) було стягнуто компенсацію за належні їм частки у спільному майні. Кошти, які відповідачем сплачено колишній дружині та дочці, як компенсацію належних їм часток будинку, були їхніми з ОСОБА_1 спільними заощадженнями, а тому вона вважає, що 2/3 частини будинку, які набуті у власність відповідачем за час їхнього спільного проживання,підлягають поділу в порядку спільного сумісного майна подружжя.

Також позивач зазначає, що ними з відповідачем у 2012 році спільно придбано автомобіль марки Шкода, модель Superb, 2008 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстрованеза відповідачем. Оскільки рухоме майно є неподільним та не може бути розділене між співвласниками, позивач вважає можливим залишити даний автомобіль у користуванні відповідача та стягнути з нього на її користь компенсацію частки вартості даного автомобіля в розмірі 132 150,00 грн, враховуючи, що приблизна вартість аналогічного транспортного засобу становить 264 300,00 грн.

Також позивач зазначає, що за час їхнього з відповідачем спільного проживання ними придбано наступні побутові речі:

- м`який куточок «Вита» (диван та 2 крісла), вартістю 23.100,00 грн;

- акустична система: DIVA 5.2 (P)R, DIVA 6.2 F, DIVA 5.2(P)C (2.515 + 6.135 + 1.790 грнвідповідно) загальною, вартістю 10.440,00 грн;

- ресивер VSX-1018 AH-S(PIONEER), вартістю 4.250,00 грн;

- телевізор Philips 42PFL9703D/10, вартістю 15.000,00 грн;

- швейну машинку DF08198243, вартістю 2.140,00 грн;

- фотокамеру SonyDSC-HX5, вартістю 2.500,00 грн;

- медіацентр ЕМТЕС S800H1000GB, вартістю 1.800,00 грн;

- соковижималку PHILIPSHR1858, вартістю 1.650,00 грн;

- підставку під телевізор Lamesa40031, вартістю 1.400,00 грн;

- принтер CanonLBP2900, вартістю 1.300,00 грн;

- варильну панель (газ) GorenjeG 6 SYB, вартістю 3.600,00 грн;

- витяжку GorenjeDT 6 SYB, вартістю 2.200,00 грн;

- духову шафу IndesitFGI К ВК, вартістю 3.200,00 грн;

- кондиціонер NovakiPR12SI, вартістю 3.800,00 грн;

- стабілізатор напруги ForteTVR 1000VA, вартістю 588,00 грн;

- стабілізатор напруги ForteSDC 3000VA, вартістю 1.950,00 грн;

- стабілізатор напруги ForteSDC 5000VА, вартістю 2.185,00 грн;

-морозильну камеру Mile, вартістю 7.000,00 грн;

- холодильник VESTFROST, вартістю 4.500,00 грн;

- душову кабіну, вартістю 8.000,00 грн;

- пральну машину, Mile вартістю 4.000,00 грн;

-котелImmergas mini eolo 24 ЗЕ, вартістю14.500,00 грн;

-батареї опалювальні, 8 секцій, вартістю2.500,00 грн;

- електричний автоклав вартістю 2.000,00 грн;

- ноутбук Deel, вартістю 2.000,00 грн;

- аудіосистему Tehnova, 5 комплектів, вартістю 25.000,00 грн;

- матрац Зима/лето 1200*2000, вартістю 1.750,00 грн;

- матрац Зима/лето 1600*2000, вартістю 1.950,00 грн, всього на загальну вартість 154303,00 грн.

Крім того, як зазначає позивач, ними було спільно придбано майно господарського призначення, а саме:

- зварювальну маску Optech S777A, вартістю 746,00 грн;

- універсальний набір інструменту у кількості 108 шт., вартістю 700,00 грн;

- водяний насос «Водолей» 60/75, вартістю 3.750,00 грн;

- станок вертикальний фрезерний 62Р, вартістю 105.000,00 грн;

- станок токарний SBN400, вартістю 145.000,00 грн;

- шуруповерт Makita 6270D, вартістю 1.450,00 грн;

- торцювальну пилку Makita LS 1040, вартістю 7.600,00 грн;

- бетонозмішувач, вартістю 2.500,00 грн;

- зварювальний апарат напівавтомат, вартістю 5.000,00 грн;

- зварювальний апарат автомат, вартістю 1.900,00 грн;

- двигуни Кентавр у кількості 2 шт., вартістю 9.000,00 грн;

- перфоратор Bosh, вартістю 2.900,00 грн;

- дриль Makita, вартістю 1.450,00 грн;

- снігоприбиральну машину, вартістю 15.000,00 грн;

- бензопилу Stihl, вартістю 3.200,00 грн;

- мотоблок у кількості 2 шт., вартістю 30.000,00 грн;

- теплицю, вартістю 4.500,00 грн;

- циркулярку, вартістю 3.000,00 грн;

- станок токарний малий, вартістю 45.000,00 грн;

- мийку високого тиску Керхер, вартістю 5.500,00 грн;

- мийку високого тиску ІРС, вартістю 5.500,00 грн;

- електрогенератор, вартістю 7.000,00 грн;

- вібротрамбувальну машину, вартістю 6.500,00 грн;

- компресор повітряний у кількості 2 шт., вартістю 12.000,00 грн;

- станок наждачний у кількості 3 шт., вартістю 8.500,00 грн;

- станок свердлильний у кількості 2 шт., вартістю 6.000,00 грн;

- станок паяльний для металопластикових вікон, вартістю 10.000,00 грн;

- станок записний для металопластикових вікон, вартістю 5.000,00 грн;

- станок фрезерувальний для металопластикових вікон, вартістю 5.000,00 грн;

- станок шліфувальний, вартістю 3.000,00 грн, всього на загальну вартість 230 848,00 грн.

На думку позивача, до спільного сумісного майна подружжя належать також будівельні матеріали, а саме:

- ОБВ-З плита розміром 10*1250*250 у кількості 60 шт., загальною вартістю 13.020,00 грн;

- опалубка з пінополістиролу у кількості 576 шт., загальною вартістю 21.888,00 грн;

- гіпсокартон у кількості 35 листів, загальною вартістю 3.640,00 грн;

- арматура діаметром 10, 14 та 16 мм, загальною вартістю 50.000,00 грн;

- сендвич панелі, загальною вартістю 22.000,00 грн;

- вхідні броньовані двері у кількості 5 шт., загальною вартістю 35.000,00 грн;

- ліс на будинок (дошка/брус/балки), загальною вартістю 20.000,00 грн;

- профіль для металопластикових вікон, загальною вартістю 17.000,00 грн., всього на загальну вартість 230 848,00 грн.

З поміж іншого, позивач зазначає, що у дворі їхнього з відповідачем спільного домоволодіння накопичено металобрухту на загальну вартість 50000,00 грн.

У зв`язку з тим, що усе придбане ними майно знаходиться у реальному користуванні відповідача, а також зважаючи на те, що у позивача відсутнє житло, куди б можна було перевезти належну ОСОБА_1 частку побутових речей, майна господарського призначення та будівельних матеріалів, вона просилавідшкодувати їй половину його вартості у розмірі 399273,50 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 657 грн 00 коп., як компенсацію замість частки спільної сумісної власності на автомобіль «Skoda Superb», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,2008 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 . В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати повністю та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначила, що не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено той факт, що джерелом набуття відповідачем 2/3 частин спірного будинку є спільні сумісні кошти або спільна праця. Позивачка вважає, що при поділі майна не важливо, скільки грошей було витрачено на ремонт майна, важливо те, яка частка була у власності до шлюбу, якою стала під час шлюбу. У даній справі частка відповідача у спірному будинку на момент початку шлюбних відносин складала 1/3 частини, а на момент припинення цих відносин - повну частку. Рішення суду у справі про поділ майна з колишньою дружиною не має преюдиційного значення у даній справі, оскільки позивачка ОСОБА_1 не була стороною чи третьою особою у тій справі.

Щодо спірного автомобіля, позивачка вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв наданий відповідачем на фінальній стадії розгляду справи звіт про оцінку транспортного засобу. З вартістю автомобіля, визначеною у згаданому звіті, позивачка не погоджується. Звертає увагу апеляційного суду на те, що ухвалою суду першої інстанції 02.12.2019 року було призначено товарознавчу експертизу для визначення вартості спірного майна, оплату за проведення якої покладено на відповідача. Однак, 24.03.2020 року матеріали справи експертною установою були повернуті до суду без проведення експертизи у зв`язку із ненаданням автомобіля та відсутністю попередньої оплати проведення дослідження.

Вважає також, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у стягненні компенсації вартості решти рухомого майна, пославшись на не доведення позивачем факту наявності цього майна.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує проти доводів скарги, посилаючись на їх безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначив також, що будинок АДРЕСА_1 не є спільним сумісним майном , оскільки не був придбаний за час спільного проживання із позивачем. Вказаний будинок було набуто відповідачем під час перебування у шлюбі з першою дружиною - ОСОБА_3 . За рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2011 року він став одноосібним власником будинку, одержавши від колишньої дружини та доньки належні їм 2/3 частини та сплативши останнім грошову компенсацію вартості належних цих частин в розмірі 5208,00 грн. Позивач ОСОБА_1 помилково вважає, що вказані кошти є вартістю 2/3 частин будинку, оскільки згідно з рішенням суду ця сума, яка дійсно була сплачена, є залишком вартості 2/3 частин житлового будинку після проведення відповідачем у ньому відновлювальних робіт. Ці роботи необхідно було виконати у зв`язку із пошкодженням будинку, який в результаті ДТП став непридатним для життя. Під час відновлення будинку ні дружина від першого шлюбу, ні позивачка ОСОБА_1 з відповідачем не проживали, усі відновлювальні роботи були здійснені за його особисті кошти, що і було встановлено судом. Вартість відновлювальних робіт склала 64% вартості усього будинку, а так як частка відповідача у будинку становила іще 1/3 частину (33,3%), фактично частка інших співвласників склала 2,7%, вартість якої у розмірі 5208,00 грн і була сплачена на їх користь.

Щодо спільного автомобіля «Skoda Superb», відповідач вважає прийняте судом рішення обґрунтованим та призначену позивачці суму компенсації вартості такою, що відповідає дійсній вартості автомобіля.

Щодо решти майна, відповідач вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами період його придбання та вартість.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засідання проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення на підставі наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації вартості частки автомобіля, суд першої інстанції, керуючись положеннями статті 71 СК України, виходив із того, що спірний автомобіль набутий сторонами за спільні кошти під час проживання однією сім`ю, є річчю неподільною і позивачка згодна на отримання матеріальної компенсації своєї частки. При цьому, суд першої інстанції встановив, що позивачкою не надано доказів на підтвердження вартості автомобіля у заявленому нею розмірі, тому, визначивши вартість на підставі звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу «Шкода суперБ», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , виготовленого ТОВ «ЄСП Капітал» 18 вересня 2020 року, суд стягнув на користь позивача половину його дійсної вартості в розмірі 73 657,00 грн, припинивши право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 березня 2017 року встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без шлюбу у період з червня 2003 року по вересень 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на автомобіль «Skoda SuperB», державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 25 лютого 2012 року.

Згідно звіту про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу «Skoda SuperB», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , виготовленого ТОВ «ЄСП Капітал» 18 вересня 2020 року, ринкова вартість даного автомобіля становить 147314,00 грн.

Позивачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на спростування даних вказаного звіту про оцінку майна, про призначення експертизи для визначення вартості транспортного засобу не заявляла.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції в частині задоволення вимог позову щодо стягнення компенсації вартості частки автомобіля є законним та обґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині поділу будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції зазначив, що будинок є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не підлягає поділу в порядку статті 74 СК України , оскільки набутий у власність відповідачем у період перебування у іншому зареєстрованому шлюбі і позивачем не надано доказів на підтвердження того, що грошова компенсація 2/3 частин спірного будинку є спільними коштами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується.

По справі встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2011 року по справі № 2-643/2011 визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та припинено право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на частки у вигляді 1/3 за кожною у спільному майні - вказаному житловому будинку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошову компенсацію в рахунок їхніх часток на 1/3 частину за кожною по 2 971,50 грн.

У справі № 2-643/2011 суд встановив, зокрема, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - співвласники в рівних частинах спірного житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . У 2002 році біля спірного житлового будинку сталось ДТП, в результаті якої водій автомашини пошкодив будинок, в`їхавши в нього. Внутрішнім відновленням будинку займавсяОСОБА_2 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на той час вже виїхали з будинку на інше постійне місце проживання.Вартість проведених ремонтних робіт по відновленню будинку після ДТП, внаслідокякої був пошкоджений спірний будинок становить 124 583 грн 00 коп. Дійсна вартістьжитлового будинку становить 192 880 грн. Відсоткове відношення вартості відновлення будинку до дійсної вартості будинку складає 64 %. За договором дарування ОСОБА_2 належить 1/3 частина житлового будинку або 33 %. Вартість робітз відновлення будинку після ДТП, виконаних ОСОБА_2 становить 64 % від вартості будинку. Частка ОСОБА_2 у вартості будинку складає 33,3% +64 %=97,3 % , або 187 672 грн. 00 коп. Вартість іншої частини будинку складає 2,7 % або 5 208 грн. 00 коп. (том 1 а.с. 12-13)

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями ст. 74 СК України, яка набула чинності 01 січня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На дане майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Верховний Суд у постанові по справі № 711/2302/18 від 22 січня 2020 року зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Вказане кореспондується з висновками викладеними в постанові Верховний Суд у по справі № 546/912/16-ц від 24 січня 2020 року.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у контексті спірних правовідносин, для визнання зокрема спірного будинку спільним майном кА ОСОБА_1 повинна була довести, що на час придбання спірного будинку вона та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

Однак, таких обставин не встановлено. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що спірний будинок був набутий у спільну власність ОСОБА_2 разом зі членами його сім`ї в рівних частках, оскільки на той час він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

В судовому порядку за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частини будинку, при цьому ним сплачено іншим співвласникам: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 компенсацію належних їм часток.

ПозивачкаОСОБА_1 , усупереч вимогам статей 12,81 ЦПК України, під час розгляду справи у суді не довела той факт, що джерелом набуття ОСОБА_2 вказаних 2/3 частин спірного будинку є їхні спільні сумісні кошти або їхня спільна праця.

Таким чином, враховуючи, що будинок набутий у власність відповідачем у період перебування у іншому зареєстрованому шлюбі та позивачем не надано доказів на підтвердження того, що грошова компенсація 2/3 частин спірного будинку є спільними коштами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції обґрунтовано констатував, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 та не підлягає поділу в порядку статті 74 СК України.

Обгрутованими є також висновки місцевого суду про відмову у задоволенні ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 399273,50 грн, як компенсацію замість частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на побутові речі, майно господарського призначення та будівельні матеріали, та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину металобрухту, наявного в дворі домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про факти придбання відповідних речей, їх вартість, період у який вони буди придбані, тобто не надано жодних доказів взагалі існування перелічених речей у володінні та користуванні сторін.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.