МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2023 р. Справа № 370/2162/21

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., розглянувши у приміщенні суду у смт. Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ) суму безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 37 120 (тридцять сім тисяч сто двадцять) гривень 60 коп., судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. та суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

В обґрунтування позову зазначив, що у листопаді 2021 року він та ОСОБА_2 усно домовились про те, що останній виконає у будинку позивача роботи щодо встановлення сантехніки. Письмових договорів між сторонами не укладалося.

На виконання усної домовленості ОСОБА_1 авансував виконання робіт у будинку поповнив банківську картку ОСОБА_2 (номер картки НОМЕР_1 ) на суму 37 120 (тридцять сім тисяч сто двадцять) гривень 60 коп., двома платежами:

-17.11.2020 року на суму 15 814,07 грн. що підтверджується квитанцією №Р24А741085578С54863 від 17.11.2020 року;

- 26.11.2020 року на суму 21 306,53 грн, що підтверджується квитанцією №Р24А763125211С28124 від 26.11.2020 року.

Проте ОСОБА_2 до обіцяних робіт так і не приступив, роботи на день звернення до суду не виконані, а грошові кошти, не повернуті в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 05.01.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Копія ухвали суду від 05.01.2022 року була направлена відповідачу за адресою, вказаною позивачем у позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 . Проте поштове відправлення № 982 повернулося до суду з відміткою «адресат відмовився».

Відповідно у встановлений судом строк відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку із чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справі, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перерахував на картку номер: НОМЕР_1 , суму 37 120 (тридцять сім тисяч сто двадцять) гривень 60 коп., двома платежами:

- 17.11.2020 року на суму 15 814,07 грн. що підтверджується квитанцією №Р24А741085578С54863 від 17.11.2020 року, призначення платежу «перевод личных средств»;

- 26.11.2020 року на суму 21306,53 грн, що підтверджується квитанцією №Р24А763125211С28124 від 26.11.2020 року, призначення платежу «перевод личных средств» (а.с. 7-10).

Позивач вказує на те, що у листопаді 2021 року він та ОСОБА_2 усно домовились про те, що останній виконає у будинку позивача роботи щодо встановлення сантехніки. Письмових договорів між сторонами не укладалося у зв`язку з чим матеріали справи не містять інших доказів які підтверджували б обставини викладені позивачем.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, відповідно до ч. 1ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14.

Як вбачається зі змісту наданих до суду квитанцій №Р24А741085578С54863 від 17.11.2020 року та №Р24А763125211С28124 від 26.11.2020 року, які здійснив ОСОБА_3 , на ім`я ОСОБА_2 , при цьому в призначенні платежу зазначено - «перевод личных средств» (а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадів встановлених цим Кодексом.

Суд, приймаючи рішення може посилатись лише на фактично встановленні обставини справи, однак позивач в позовній заяві не довів суду ту обставину на яку посилався як на підставу для переказу грошових коштів, а саме: для робіт щодо встановлення сантехніки. Матеріали справи не містять жодного доказу який би підтвердив факт проведення ремонтних робіт в будинку позивача та участі в даних роботах ОСОБА_2 .

Крім того, в квитанціях які надані позивачем не зазначено мети та підстави перерахування коштів відповідачу, лише «перевод личных средств».

З урахуванням всього вищевикладеного позивачем не доведено безпідставне набуття відповідачем майна (коштів) за його рахунок, а тому позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 1212 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 279 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2023 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса для листування: 01033, т. Київ, вул. Жилянська, 68, офіс 285;

ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя А.В. Косенко