КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3566/22 Головуючий у І інстанції Зінченко О.М.
Провадження №22-ц/824/7363/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» - Сечка Сергія Володимировича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 06 серпня 2021 року о 17 год. 25 хв. у м. Обухів, по вул. Київська, 99, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , та автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

На момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-5002-20-00079 від 10.09.2020 року, згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди, заподіяної страхувальнику автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року відповідача було визнано винним у дорожньо-транспортний пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Страхувальник звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 10.08.2021року.

Вартість відновлюваного ремонту автомобіля, належного на праві власності ОСОБА_2 склала 87 604,90 грн. Позивачем на виконання договору добровільного страхування було сплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 86 569,15 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів №АР8899304.

Позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою №11/20890 від 29.09.2021 року на виплату страхового відшкодування за полісом №АР8899304, за яким страхова компанія виплатила позивачу 57 932,04 грн (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого), яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу.

Посилаючись на положення статті 993, 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача, як особи, відповідальної за завданий збиток, різницю між сумою страхового відшкодування , сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, та сумою страхового відшкодування, виплаченою за полісом №АР8899304 в розмірі 28 637,11 грн, а також вирішити питання щодо стягнення з відповідача судового збору в сумі 2481 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської областівід 28 лютого2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» - адвокат Сечко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання судом вимог процесуального законодавства, а саме, всебічності та повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та з застосуванням відповідних норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зокрема в доводах апеляційної скарги зазначає, що страхова компанія відповідача здійснила виплату в розмірі 57 932,04 грн (страхова виплата з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіль потерпілого), яка не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту.

Вказує на те, що п. 11.3 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-5002-20-00079 від 10 вересня 2020 року передбачено, що виплата страхового відшкодування при пошкодженні застрахованого транспортного засобу здійснюється без урахування зносу.

В апеляційній скарзі адвокат Сечко С.В. звертає увагу на постанову Верховного Суду від 10 липня 2018 року справа №922/1436/17), в якій суд зазначив про те, що відповідач, як страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-ІУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

18 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, чого в даному випадку не відбулось.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2020 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №28-5002-20-00079, а саме автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.4-9).

06 серпня 2021 року о 17 год. 25 хв. у м. Обухів, по вул. Київська, 99, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , відповідача по справі та автомобіля «Skoda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 .

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.11).

Згідно положення ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена та не підлягає доведенню.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 під час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом страхування №АР/8899304. Страхова сума за заподіяну шкоду - 130 000,00 грн.

22 вересня 2021 року позивач сплатив на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 86 569,15 грн. (а.с.20)

03 листопада 2021 року ПАТ «НАСК «Оранта» за заявою позивача здійснила страхову виплату з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля потерпілого в розмірі 57 932,04 грн (а.с.21).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплачене позивачем страхове відшкодування позивача та отримане від страхової компанії відповідача не перевищує ліміт страхового відшкодування, після якого, згідно статті 1194 ЦК України настає відповідальність відповідача.

З указаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).

Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04 липня 2018 року дійшла висновку, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У разі недостатності страхової виплати, різниця сплачується потерпілому винною особою.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»)

Отже, правильним є стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановахВерховного Суду від14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17 (провадження № 61-26423св18),від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20 (провадження № 61-16320св20).

Відповідно до п. 11.3 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-5002-20-00079 від 10 вересня 2020 року передбачено, що виплата страхового відшкодування при пошкодженні застрахованого транспортного засобу здійснюється без урахування зносу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Таким чином, беручи до уваги те, що ПрАТ«Страхова компанія «УСГ» виконало свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування потерпілій особі завданих збитків у повному обсязі, колегія суддів приходить до висновку, що різниця не отриманого позивачем відшкодування в розмірі 28637,11 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, отже рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ПрАТ«Страхова компанія «УСГ».

Доводи відповідача про те, що його відповідальність була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а встановлена страхова сума за шкоду заподіяну майну в розмірі 130000 грн перевищує розмір матеріального збитку завданого страхувальнику ПрАТ«Страхова компанія «УСГ» в ДТП з вини відповідача, що є підставою для відмови в позові, судова колегія розцінює як неправильне тлумачення чинного законодавства.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 6202,50 грн (судовий збір за подання позову та апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача представника приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» - Сечка Сергія Володимировича задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 28 637 (двадцять вісім тисяч шістсот тридцять сім гривень) 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» судовий збір у розмірі 6 202,50 (шість тисяч двісті дві гривні) 50 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», місце реєстрації: 03038, м. Київ, І.Федорова, 32, літера А, код.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3

Повний текст постанови складений 21 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана