Номер провадження: 22-ц/813/6902/23
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

з участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року,

за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, що має значення, заінтересована особа Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має значення, в обґрунтування якої вказала, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області. Мала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданий 17.07.1978 року Апостолівським РВВС Дніпропетровської області. Завчасно не здійснила отримання паспорта громадянина України, тому на теперішній час остання не має документів, що посвідчують її особу та підтверджують громадянство.

Зверталась до Суворовського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про обмін паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року у зв`язку із закінченням строку дії паспорта. 03.09.2022 року у задоволенні заяви відмовлено, оскільки ОСОБА_1 зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку, в том числі станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року не значиться.

Відсутність підтвердження реєстрації місця проживання станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року унеможливлюють встановлення належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Заявниця просила суд встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовський районний суд Одеської області рішенням від 16 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, що має значення, заінтересована особа Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, задовольнив.

Встановив юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив з того, що органом ДМС України при проведенні процедури встановлення особи ОСОБА_1 встановлено відсутність відомостей про перетин останньою державного кордону України. Також судом першої інстанції допитано в якості свідка рідну сестру заявниці, яка підтвердила факти перебування на території України в 1991 року її сестри, тому вважав заяву обґрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській областізазначає, що жодними документами не підтверджується те, що ОСОБА_3 та/або ОСОБА_1 на території України мешкали понад один рік. Докази, а саме: форма № 1 паспортної служби, витяг з актового запису про шлюб, не завірені службовою особою відповідної установи. Вважає, що у цій справі наявний спір про право.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.07.2023 року заявниці роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 отримав 25.09.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області отримало в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд 27.07.2023 року, що підтверджується довідкою.

В судове засідання ОСОБА_1 , та представник Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській областіне з`явились.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 судову повістку отримав 15.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Головне Управління Державної міграційної служби України в Одеській області судову повістку отримало в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд 07.11.2023 року, що підтверджується довідкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

За приписами статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополь Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.12.2022 року

Після народження заявниця мешкала в м. Нікополь разом з батьками, після чого сім`я переїхала до м. Апостолове Дніпропетровської області, де заявниця проживала до 2012 року за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

У період 1970-1978 роки відвідувала Апостолівську ЗОШ № 3.

Згідно листа Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 17.12.2022 року в електронній картотеці Апостолівського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області міститься заява про видачу паспорта зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Апостолове Дніпропетровської області. За даними вказаної заяви, ОСОБА_7 документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року по досягненні 16-річного віку серії НОМЕР_1 , виданий 17.07.1978 року ВВС Апостолівського РВК Дніпропетровської області. Факт списання бланку паспорта НОМЕР_1 на ім`я заявниці підтверджено Книгою обліку надходження бланків паспортів і видачі паспортів громадянам (форма 2) № 3, яка велась у період з 06.10.1977 по 24.10.1978. Для службових відміток описаної вище заяви вклеєне фото володільця паспорта по досягненні 25-річного віку про що зроблено відповідний запис «Апостолівським РВВС, 25.09.1992 року».

17.07.1978 року ОСОБА_7 отримала паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року по досягненні 16-річного віку серії НОМЕР_1 , виданий ВВС Апостолівського РВК Дніпропетровської області.

Згідно актового запису про шлюб № 69 від 23.04.1983 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладено шлюб, після шлюбу заявниці присвоєно прізвище ОСОБА_9 .

За час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 , батьками в якому вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

25.09.1992 року Апостолівським РВ УМВС України за місцем проживання заявниці вклеєно фотокартку до паспорту колишнього СРСР зразка 1974 року НОМЕР_1 при досягненні ОСОБА_7 відповідного віку.

16.08.1994 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області по справі № 1-302/1994 ОСОБА_7 засуджено до 1 року 6 місяців позбавлення волі за ч. 1 ст. 229-6 КК України.

З 06.09.1994 року по 04.10.1994 рік ОСОБА_7 відбувала покарання в Дніпродзержинській виправній колонії (№ 34), що підтверджується копією листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань № 14019/гл/вс від 01.12.2022 року.

Згідно листа Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34) за даними архівних облікових даних ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Нікополь Дніпропетровської області, українка, громадянка України до засудження мешкала за адресою АДРЕСА_1 . Звільнена з установи 04.10.1994 року за постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області на підставі указу «Про амністію» від 18.08.1994 року. При звільненні вибула за адресою АДРЕСА_1 .

08.12.1997 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 засуджено до 3 років позбавлення волі за ч. 1 ст. 229-6 КК України

02.09.1998 року вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 засуджено до 3 років 6 місяців позбавлення волі за ч. 2 ст. 229-6 КК України.

21.11.2008 року вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_7 засуджено до 6 років позбавлення волі за ч.1 ст.121, ч.2 ст. 309, ст. 395 КК України.

Заявниця зверталася до Суворовського відділу у м. Одесі ГУ ДМС в Одеській області із заявою про обмін паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року у зв`язку із закінченням строку дії паспорта.

03.09.2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення, яким особу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, належність до громадянства не визначено.

Відповідно до п. 100 пп. 1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 в оформленні та видачі паспорта громадянина України відмовлено, що підтверджується довідкою Суворовського відділу у м. Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області від 07.09.2022 року.

Підставою для відмови став той факт, що ОСОБА_11 , зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку, в тому числі станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, не значиться.

Органом ДМС України при проведенні процедури встановлення особи ОСОБА_12 встановлено відсутність відомостей про перетин останньою державного кордону України.

Предметом розгляду у цій справі є встановлення факту постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Метою встановлення даного факту заявниця зазначила - зіткнення з проблемами пов`язаними з відсутністю паспорту, заява не стосується набуття громадянства, оскільки заявниця на теперішній час є громадянином України в силу ст. 3 Закону України «Про громадянство України».

Законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у відповідності до яких громадянами України є громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (на 13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Закон України "Про громадянство України" відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України.

Пунктами 1 та 2 частини першої ст. 92 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, правосуб`єктність громадян України, громадянство, правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначаються виключно законами.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінки наданим доказам та показанням свідка, дійшов обґрунтованого висновку, що наявними у справі доказами підтверджується факт того, що ОСОБА_13 постійно проживає на території України впродовж тривалого терміну та, зокрема станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, що є підставою для задоволення заяви.

Посилання скаржника на те, що надані документи, а саме: форма № 1 паспортної служби; витяг з актового запису про шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 № 69 від 23 квітня 1983 року, не засвідчені, що викликає сумнів в їх походженні не заслуговує на увагу, з огляду на таке.

Згідно висновку за результатами проведення процедури встановлення особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 03.09.2022 року особу ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, належність до громадянства України не визначено. В оформленні та видачі паспорта громадянина України відмовлено. Рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до районного суду за місцем постійного проживання на території України з заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання та реєстрації на території України станом на 24.08.1991 року, після чого звернутися до найближчого територіального підрозділу ДМС з питання про набуття громадянства України.

Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області при проведенні процедури встановлення особи ОСОБА_12 здійснювався запит до Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо надання форми 1 на паспорт колишнього СРСР зразка 1974 року.

На запит отримано Форму 1 на паспорт НОМЕР_1 , виданий 17.07.1978 року гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Апостолівським РВВС Дніпропетровської області.

Також здійснювалася перевірка інформації, яка надавалася заявницею, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, якою встановлено наявність актового запису про шлюб № 69 від 23.04.1983 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після шлюбу прізвище заявниці « ОСОБА_9 ».

Зазначені обставини свідчать про те, що документи, а саме: форма № 1 паспортної служби; витяг з актового запису про шлюб, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 № 69 від 23 квітня 1983 року перевірялися Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області при проведенні процедури встановлення особи ОСОБА_12 , тому доводи в частині сумнів щодо їх походження є необгрунтованими.

Доводи скаржника про те, що Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області заперечує проти встановлення факту постійного проживання на території України за період на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, тому наявний спір про право є помилковими, так як у даній справі метою встановлення факту постійного проживання на території України є отримання паспорта громадянина України, що свідчить про відсутність спору про право.

В апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 757/44694/17-ц.

Так, у справі № 757/44694/17-ц заявник просив встановити факт постійного проживання на території України з 24 серпня 1991 року до 11 вересня 2017 року, у зв`язку з тим, що він є громадянином України, по досягненню 16-річного віку йому видано паспорт громадянина України, який у лютому 2017 року ним втрачено. Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 757/44694/17-ц (провадження № 61-14495св18) зазначив, що встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Процедура встановлення належності до громадянства України не повинна застосовуватися до осіб, які отримали паспорт громадянина України, що був втрачений або викрадений.

Отже фактичні обставини у справі № 757/44694/17-ц відрізняються від обставин у даній справі.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов