У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого-судді - Панченко О.М.

з секретарем судового засідання - Сарнавським М.О.

за участі представника позивача - ОСОБА_1

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 26.09.2017 року звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2017 року справу передано судді Панченко О.М.

Ухвалою судді від 27.09.2017 року позовні вимоги залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позивачу.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13.10.2017 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд.

15.05.2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, припинення права власності, стягнення збитків, відшкодування моральної шкоди. (а.с. 2- 11 т. 3).

25.06.2020 року до суду від ОСОБА_2 надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України. (а.с. 133-136 т. 2).

Ухвалою суду від 01.07.2020 року зустрічну позовну заяву та заяву про збільшення вимог позову залишено без руху, надано позивачу за зустрічним позовом строк для усунення недоліків 5 днів.

06.07.2020 року до суду надійшла письмова заява про виправлення недоліків зустрічної позовної заяви (а.с. 197-198 т. 3).

Ухвалою суду від 29.07.2020 року зустрічну позовну заяву залучено до матеріалів первісного позову.

22.09.2020 року до суду надійшла письмова заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог (а.с. 19-21 т. 4), яка ухвалою суду від 25.09.2020 року залучена до матеріалів справи.

04.11.2020 року та 04.12.2020 року до суду надійшли письмові заяви ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог (а.с. 74-77, 100-103 т. 4), які ухвалою суду від 08.12.2020 року залучені до матеріалів справи.

08.02.2021 року до суду надійшла письмова заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог (а.с. 130-133 т. 4), які ухвалою суду від 09.02.2021 року залучена до матеріалів справи.

17.03.2021 року до суду надійшла письмова заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог (а.с. 152-155т. 4), які ухвалою суду від 23.03.2021 року залучена до матеріалів справи.

15.04.2021 року до суду надійшла письмова заява ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог (а.с. 193 - 196 т. 4), які ухвалою суду від 19.04.2021 року залучена до матеріалів справи.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в останні призначені судом судові засідання не з"явився десять разів, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи.

В судові засідання, що призначалися судом на :

26.04.2022 р., 24.05.2022 р., 01.08.2022 р., 27.09.2022 р., 22.11.2022 р., 31.01.2023 р., 09.03.2023 р., 19.04.2023 р., 25.05.2023 р., 11.07.2023 р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явився, надіславши електронною поштою до суду заяви про відкладення судових засідань:

- на 24.05.2022 року, 01.08.2022 року, 27.09.2022 року - в зв`язку з запровадженням воєнного стану в Україні, щоденними неодноразовими повітряними тривогами у м. Києві, перебуванням його представника з родиною у безпечному місці;

- на 22.11.2022 року, 31.01.2023 року, 09.03.2023 року, 19.04.2023 року, 25.05.2023 року в зв`язку із продовженням воєнного стану в Україні, щоденними неодноразовими повітряними тривогами у м. Києві, плановими та екстреними аварійними відключеннями електроенергії у м. Києві, перебуванням його представника з родиною у безпечному місці, та, можливим перебуванням ОСОБА_5 за межами України, а свідків на службі у ЗСУ та за межами України;

- на 11.07.2023 року в зв`язку із продовженням воєнного стану в Україні, щоденними ракетними обстрілами м. Києва та України, в тому числі балістичними ракетами, загрозою радіаційного забруднення м. Києва від підриву ЗАЕС та можливими, пов`язаними із обстрілом екстреними аварійними відключеннями електроенергії у м. Києві, перебуванням його представника з родиною у безпечному місці, та, можливим перебуванням ОСОБА_5 за межами України, а свідків на службі у ЗСУ та за межами України.

В судовому засіданні 11.07.2023 року представник відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_5 - ОСОБА_1 просила суд продовжувати розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_2 , який неодноразово не з"являється в судові засідання. Його зустрічний позов просила залишити без розгляду або відмовити у його задоволенні. Надала суду в якості інформації, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.06.2023 року по справі №757/19452/23-к та відомості про цю справу, в якій заявником був позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , який також був присутній при розгляді його скарги в судовому засіданні, що свідчить про зловживання своїми правами ОСОБА_2 , тоді як в інші судові засідання в суди м. Києва він з`являється, а до цього суду пише заяви про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно - процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 листопада 2022 року у справі № 905/458/21 зазначено, що нормами процесуального права передбачено право учасника справи: а) брати участь в судових засіданнях (особисто або через представника); б) не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Аналіз зазначених норм процесуального права свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Разом з цим, у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

Положення статті 223 ЦПК України вказують на необхідність врахування судом поважності/неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.

У разі першої неявки позивача в судове засідання та при умові, що суд визнав поважними повідомлені позивачем суду причини неявки в судове засідання, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21), від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22), від 22.03.2023 року у справі 755/201179/21 (провадження 61-12710св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Таким чином, положення частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дисциплінують позивача як ініціатора судового розгляду, стимулюють його належно користуватися своїми процесуальними правами, щоб не допустити затягування розгляду справи.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

У справі, яка розглядається у судові засідання, призначені на 26.04.2022 р., 24.05.2022 р., 01.08.2022 р., 27.09.2022 р., 22.11.2022 р., 31.01.2023 р., 09.03.2023 р., 19.04.2023 р., 25.05.2023 р., 11.07.2023 р. позивач за зустрічним позовом не з`явився, про дату, час та місце судових засідань був повідомлений шляхом направлення судової повістки та смс повідомлень .

Позивач про причини своєї неявки в судове засідання, призначене судом на 26.04.2022 року суд не повідомив, належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи на вказану дату. На наступні, призначені судом судові засідання, подавав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 24.05.2022 р., 01.08.2022 р., 27.09.2022 р., 22.11.2022 р., 31.01.2023 р., 09.03.2023 р., 19.04.2023 р., 25.05.2023 р., 11.07.2023 р., посилаючись на об`єктивну необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку з воєнними діями на території України, щоденними ракетними обстрілами м. Києва та України, в тому числі балістичними ракетами, загрозою радіаційного забруднення м. Києва від підриву ЗАЕС та можливими, пов`язаними із обстрілом екстреними аварійними відключеннями електроенергії у м. Києві, перебуванням його представника з родиною у безпечному місці, та, можливим перебуванням ОСОБА_5 за межами України, а свідків на службі у ЗСУ та за межами України, - до скасування воєнного стану, повернення ОСОБА_5 та свідків до м. Києва.

Обізнаність позивача про дату, час та місце розгляду справи підтверджується матеріалами справи та не спростовується учасниками справи.

Таким чином, позивачу було відомо про десять останніх судових засідань, однак до суду він не з`явився і заяви про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом був повідомлений належним чином про судові засідання, які були призначені на 26.04.2022 р., 24.05.2022 р., 01.08.2022 р., 27.09.2022 р., 22.11.2022 р., 31.01.2023 р., 09.03.2023 р., 19.04.2023 р., 25.05.2023 р., 11.07.2023 р., десять разів поспіль у судові засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав, визнавши відсутність поважних обставин для відкладення розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини п`ятої статті 223 та пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України.

При цьому слід ураховувати, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Посилання позивача у заявах про відкладення судового розгляду справи у зв`язку з воєнними діями на території України не обмежується наявністю бойових дій на тих чи інших територіях України, не заслуговують на увагу, оскільки між воєнними діями (бойовими діями) у державі та неявкою в судове засідання має бути причинний зв`язок, підтверджений належними доказами. Це стосується також і інших причин зазначених позивачем у заяві про відкладення розгляду справи, а саме щоденні ракетні обстріли м. Києва та України, в тому числі балістичними ракетами, загроза радіаційного забруднення м. Києва від підриву ЗАЕС та можливими, пов`язаними із обстрілом екстреними аварійними відключеннями електроенергії у м. Києві, перебування його представника з родиною у безпечному місці, та, можливим перебуванням ОСОБА_5 за межами України, а свідків на службі у ЗСУ та за межами України.

Крім наявності воєнних дій на території України, щоденних ракетних обстрілів, загрозою радіаційного забруднення, можливими екстреними відключеннями електроенергії, перебування його представника у безпечному місці на можливим перебуванням відповідачки за межами України, а свідків в ЗСУ та за межами України, позивач не посилався на будь-які інші обставини, які перешкоджали з`явитися в судові засідання.

Так, 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено.

Статтею 64 Конституції України, у умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози не безпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Отже, за змістом вищевказаних норм, право людини на судовий захист не може бути обмежене, тому суди під час воєнного стану працюють у штатному режимі з певними обмеженнями.

Верховний Суд на сайті Судової влади України оприлюднив інформацію щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, зокрема, зауважив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно прийматимуться рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом.

За загальним правилом при вирішенні питання щодо можливості відкладення розгляду справи в період дії воєнного стану на підставі поданої учасниками судового процесу заяви суд залежно від інтенсивності бойових дій на певній території, загальної воєнної ситуації як в країні, так і в певному регіоні, де знаходиться суд, або учасник справи (його представник), поведінки суб`єктів владних повноважень, що мають компетенцію в сфері повідомлень щодо ризиків перебування на певній території (об`єкті нерухомості), має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства. При цьому врахуванню підлягають попередня поведінка учасника справи, можливість розгляду справи за відсутності сторін, можливість прибути у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У позивача за зустрічним позовом мали б бути не ілюзорні, а реальні побоювання щодо власної безпеки при переміщенні для участі в судовому засіданні у м. Києві, проте про будь - які реальні побоювання він у клопотаннях не вказував, заяв про розгляд справи без його участі не подавав, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не заявляв.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи та вважає, що вищевказане в сукупності свідчить про достатність часу та можливостей для позивача для реалізації ним своїх прав на захист, в тому числі і подання доказів. Суд також зауважує, що позивач не скористався своїм правом на подання до суду клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, не обґрунтував свої заяви про відкладення розгляду справи неможливістю взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Відтак, суд розцінює дії позивача як такі, що спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, та враховуючи стадію розгляду справи.

При цьому суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Враховуючи викладене вище, керуючись ст.ст. 223, 257 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди по цивільній справі за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, стягнення коштів за упущену вигоду, відшкодування моральної шкоди, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя О.М. Панченко