Справа № 336/1433/23
Провадження № 2/336/1137/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій після уточнення просила стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року у сумі 14 216,96 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачам на праві власності належить вказане приміщення, у яке Концерн «МТМ» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивачем за вказаною адресою за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 19 516,94 гривень. Відповідачами за вказаний період нарахування сплачувались частково на суму 38,18 гривень, тому станом на 01.12.2022 сума накопиченої непогашеної заборгованості за вказаний період становила 19 478,76 гривень, яку у березні 2023 року відповідачами було частково погашено, а тому станом на теперішній час заборгованість становить 14 216,96 гривень, яку представник позивача просить стягнути з відповідачів разом з понесеними судовими витратами у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2 684,00 гривні.

Ухвалою суду від 20.02.2023 відкрите провадження у справі, розгляд справи призначений у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачами відзив на позов не подано.

03.03.2023 на електронну адресу суду відповідачкою ОСОБА_1 подано заперечення на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи. Заперечення обґрунтоване тим, що будь-які рахунки з вимогою про наявність заборгованості та її погашення від позивача не надходили, що є порушенням вимог п.33 Типового Договору, на який посилається Концерн «МТМ» у позові. Крім того, спірне нежитлове приміщення оснащене приладом розподільного обліку теплової енергії, по показникам якого вбачається, що протягом заявленого позивачем періоду, а саме з листопада 2021 року по листопад 2022 року, постачання теплової енергії не здійснювалося.

06.03.2023 відповідачем ОСОБА_2 подано аналогічні заперечення на позов та заява про відкладення розгляду справи.

24.03.2023 представником позивача подано документ під назвою «Відповідь на відзив», в якому посилаючись на відсутність у відповідачів документів на підтвердження відключення їх приміщення від мережі опалення в багатоквартирному будинку - вказане приміщення є опалювальним, а тому відповідачі, відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 №315) повинні сплачувати надані послуги. Відповідачами покази розподільного приладу обліку протягом спірного періоду не надавалися. Рахунки на постачання теплової енергії по індивідуальному договору з відповідачами направлялися на електронну адресу, яку надала відповідачка ОСОБА_1 та в паперовому вигляді на адреси. Посилаючись на дію встановленого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, військового стану, просила поновити строк для подання вказаного відзиву.

24.03.2023 представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідачів заборгованість оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року у сумі 14 216,96 гривень.

04.05.2023 відповідачкою ОСОБА_1 подано заяви про ознайомлення з матеріалами справи, про доручення до справи копії заперечень та клопотання, поданих через електронну адресу суду від 03.03.2023. Також, відповідачкою подано клопотання про витребування у позивача додаткових доказів, а саме: розрахунок суми, яка б підлягала до нарахування та подальшої сплати за транзит подачі тепла, яке проходить через приміщення АДРЕСА_1 , де наявне транзитне обладнання (централізовані труби розмірами: висота 2,5м діаметром 3 см).

Ухвалою суду від 04.05.2023, задоволено клопотання відповідачки ОСОБА_1 та у Концерну «МТМ» витребувано додаткові докази.

08.05.2023 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, проте протягом перебування справи на розгляді у суді, вказаним правом не скористався, з матеріалами справи не ознайомився.

23.05.2023 представником позивача надано заперечення на ухвалу про витребування доказів, в яких зазначено, що надати витребувані докази не має можливості з причин того, що їх у позивача немає.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Неодноразово подавав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. Подали заяву про визнання позову та розгляд справи без їх участі.

Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року (далі - Закон №2189-VIII) визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Як передбачено п.п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 7 ч. 2 Закону України № 2189, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору, відповідно до положення ст. 9 ч. 1 Закону України № 2189.

Згідно зі ст.ст. 19, 25 Закону України від 02.06.2005 № 2633-IV «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-IV), споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 КЦ України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України.

Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 24).

Станом на 01.11.2021 між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є укладеним Типовий індивідуальний Договір № 73202951 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі - Договір) за адресою: АДРЕСА_2 , що не заперечується сторонами.

Відповідно до матеріалів справи 18.12.2018 в нежитловому приміщенні було встановлено прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом приймання в експлуатацію приладу обліку теплової енергії типу CALMEX KOMPAKT, підписаним представником теплопостачальної організації Руконова Е.С. та ОСОБА_4 (мовою оригіналу) та представником теплоспоживаючої організації Дулідою Н.І. та Фоменко Є.А. (а.с.167-169).

У вище вказаному акті зазначено, що покази приладу обліку на момент перевірки складають 37,318 МВт. (а.с.169).

17.12.2021 в кафе ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлений вузол розподільного обліку/приладу розподілювача теплової енергії на абонентський облік, що підтверджується відповідним актом (а.с.170).

Відповідно до вказаного акту зазначено, що характеристикою вузла обліку/приладу (ів) розподілювача (ів) теплової енергії є: тип: CALMEX KOMPAKT № 9, датчик температури: Dt 500 б/н, кількість тепла (об`єм теплової енергії): 37,414 MWh; 2238,227 м3; об`ємна витрати теплоносія: 0л/год.; теплова потужність: 0кw; температура: 18.7 °C 18.0 °C, h: 118. Виконавцем комунальної послуги є ОСОБА_5 , власник будівлі ОСОБА_1 , підпис осіб наявний (а.с.170 та зворотна сторона).

Відповідно до Актів звірки показників приладів обліку по філії Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району з листопада 2021 по листопад 2022 та рахунків за надані послуги за договором №73202951, показниками вузла розподільного обліку CALMEX KOMPAKT є 37,414 Гкал. (а.с. 172-191).

Оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року, суд зазначає, що у цей період працівниками Позивача щомісячно у опалювальний період здійснювалася звірка показів приладу обліку Відповідача як ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , за Договором № 345515, де було зафіксовано та власноруч підписано особою відповідальною за експлуатацію приладу та представником філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Шевченківського району: «теплоносій (Гкал., Гдж, Вт) теперішні 37,414, попередні 37,414, різниця 0», що підтверджується, зокрема, останнім Актом звірки показів приладу обліку за листопад 2022 рокує (а.с.191).

Таким чином, цілком помилковими є твердження позивача про те, що на виконання пункту 5 Договору позивач надавав послугу з постачання теплової енергії відповідачам в нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року, оскільки виходячи із вищенаведених обставин, відповідачі не користувалися послугою з постачання теплової енергії, що підтверджується наданими відповідачами доказами.

Помилковим є посилання представника позивача в позовній заяві на те, що «факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення відповідачів підтверджується рішеннями комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку», оскільки позивач достовірно обізнаний про наявність у відповідачів встановленого приладу обліку теплової енергії (лічильника тепла) та надання останніми відповідних актів звірки показів із зазначенням однакових показів за період нарахування позивачем заборгованості - з листопада 2021 року по листопад 2022 року (які не змінювалися приблизно з 18.11.2018 року по даний час) через відсутність користування відповідачами послугою з постачання теплової енергії.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільного обліку теплової енергії.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509,525-527, 599, 610, 611, 625,1048-1050,1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Отже, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку Концерном «Міські теплові мережі».

Так, судом враховується позиція Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року в справі № 756/2361/20-ц (провадження № 61-10724св21).

Верховний Суд також звертав увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що позивачами протягом періоду з листопада 2021 року по листопад 2022 року здійснювалося надсилання відповідачам розрахунків заборгованості, які додані до позовної заяви, що свідчить про відсутність інформування позивачем відповідачів про ймовірне існування заборгованості, незважаючи на те, що у цей період до філіалу Концерну «Міські теплові мережі» Шевченківського району м. Запоріжжя відповідачами подавалися акти звірки показів приладу обліку, які власноруч підписувалися представником філіалу Концерну «Міські теплові мережі» Шевченківського району м. Запоріжжя.

Відповідно до Акту перевірки стану вузла обліку теплової енергії по закінченню опалювального періоду 2022-2023 рр. від 11.04.2023 року, зазначено, що комісією у складі інженера відділу з технічного аудиту ОСОБА_5 у присутності відповідального споживача з експлуатації систем теплопостачання ОСОБА_1 було проведено технічний огляд вузла обліку теплової енергії споживача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , під час цього огляду було здійснено обстеження приладу CALMEX KOMPAKT та зафіксовано покази приладу обліку 37,414 MWh, вказано, що прилад обліку теплової енергії опломбовано пломбами теплопостачальної організації: обчислювач № R27876629, витратомір № R27876629, ТОП (п) R27891004, ТОП (з) R27900285, вказано, що раніше встановлені пломби не порушені, у примітці зазначено: «Механічні пошкодження на вузлі обліку відсутні» (а.с.194).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про суперечливу позицію позивача, адже такий доказ підтверджує про відсутність споживання відповідачами послуги з постачання теплової енергії.

Відтак, суд вважає неправомірним та необґрунтованим нарахування позивачем відповідачам заборгованості за послуги з постачання теплової енергії у сумі 14 216,96 грн. нібито через невиконання останніми своїх обов`язків згідно Договору, ігноруючи наявність укладеного індивідуального договору № 73202951 про надання послуги з постачання теплової енергії, що призвело до формування у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 штучного боргу перед Концерном «Міські теплові мережі».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем безпідставно нараховано відповідачам заборгованість у сумі 14 216,96 грн., а тому у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 76-81, 141, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2023.

Реквізити сторін:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_4 .

Суддя: Н.С. Звєздова