Справа № 130/2504/22
Провадження № 22-ц/801/1153/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокуСправа № 130/2504/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Верніка В. М. від 04 квітня 2023 року,

встановив:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2026 року.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 є його батьком. Він не працює, навчається на І курсі контрактної форми навчання Вінницького національного технічного університету, загальний строк навчання до 30 червня 2026 року. Вартість навчання становить 94800 грн 00 к., з яких половина річного внеску в розмірі 11850 грн 00 к. вже оплачено його матір`ю ОСОБА_3 . Також нею оплачена вартість проживання у гуртожитку до кінця 2022 року в розмірі 3000 грн 00 к., страховий внесок у розмірі 300 грн 00 к. та допомога закладу на ремонт ліфту гуртожитка - 300 грн 00 к. Крім того мати постійно несе витрати на оплату його щотижневого проїзду від м. Жмеринка Вінницької області до м. Вінниці в розмірі 110 грн 00 к., що за місяць становить близько 500 грн 00 к. Мати самостійно повністю забезпечує його харчуванням, одягом та всім необхідним навчальним приладдям, оплачує комунальні послуги, постійної роботи не має, обмежується тимчасовими заробітками, тому коштів на проживання та його утримання не вистачає. Окрім нього у неї на утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 є здоровою і працездатною особою, тому має змогу надавати йому матеріальну допомогу, якої він потребує у зв`язку з навчанням.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на нього в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2022 року до закінчення навчання - 30 червня 2026 року. Рішення в частині стягнення аліментів в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлений розмір аліментів до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісяця, до закінчення ним навчання, не відповідає принципам співмірності та справедливості. Позивачем не підтверджено жодними доказами твердження щодо певного заробітку (доходу) відповідача та джерела його отримання ним, щодо існування можливості сплати оспорюваних аліментів, як обов`язкової умови, визначеної законом, надто з урахуванням невизнання цих обставин відповідачем. Тому з урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, а також з огляду на положення статті 199 СК України щодо спільного обов`язку надавати посильну матеріальну допомогу на утримання повнолітніх сина/дочки, які продовжують навчання, обох батьків, зважаючи на розмір заявлених вимог, часткове визнання розміру позовних вимог, суд першої інстанції вважав за можливе встановити аліменти в розмірі 1/8 частки від усіх його доходів відповідача щомісячно, що буде розумним, справедливим та зваженим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ОСОБА_2 працює офіційно за кордоном, а тому повинен і має можливість щомісяця сплачувати на його користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, до закінчення ним навчання, оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення якнайкращих його інтересів.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, за яким просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до встановлених обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою Вінницького національного технічного університету від 12 вересня 2022 року № 250 ОСОБА_1 є студентом факультету інформаційних технологій та комп`ютерної інженерії, денної контрактної форми навчання, першого курсу Вінницького національного технічного університету IV-го рівня акредитації, термін навчання на бакалавраті з 19 вересня 2022 року до 30 червня 2026 року.

З копії договору № 0422103 про надання платної освітньої послуги здобувачу вищої освіти за освітньо-професійною програмою «Бакалавр» від 03 вересня 2022 року видно, що вартість навчання ОСОБА_1 у Вінницькому національному технічному університеті за освітньо-професійною програмою «Бакалавр» на денній формі навчання з 01 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року становить 94800 грн 00 к. за весь термін навчання та вартість платної освітньої послуги за перший навчальний рік складає 23700 грн 00 к.

Відповідно до копії квитанції від 09 вересня 2022 року ОСОБА_1 здійснив оплату навчання в розмірі 11850 грн 00 к.

Згідно з копією квитанції № 0.0..1 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_3 здійснила оплату за проживання ОСОБА_1 у гуртожитку в сумі 3000 грн 00 к.

Копіями чеків № 86948 від 28 жовтня 2022 року, № 81546 від 10 жовтня 2022 року, № 80239 від 07 жовтня 2022 року, № 1915 від 26 вересня 2022 року, № 58657 від 30 вересня 2022 року, № 208 від 23 жовтня 2022 року, № 1235 від 09 жовтня 2022 року підтверджується те, що ОСОБА_1 витрачав грошові кошти на проїзд автобусним сполученням з м. Жмеринка Вінницької області до м. Вінниці та у зворотному напрямку в розмірі 55 грн 00 к. щоразу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого мають двох дітей: неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою виконкому Жмеринської міської ради Вінницької області від 28 листопада 2022 року № 01-50/371.

Згідно з копією трудової книжки серії НОМЕР_4 відомості щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_2 на цей час відсутні, останній запис зроблений 20 травня 2009 року щодо проходження ОСОБА_2 служби в органах системи виконання покарань безперервно 05 місяців 26 днів.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Указані правовідносини регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що: «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192, 194 - 197 цього Кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за змістом цих норм процесуального права саме на позивача покладається обов`язок довести, що відповідач за своїм матеріальним станом та станом здоров`я взмозі сплачувати визначений позивачем розмір аліментів.

Зокрема, він повинен подати докази про заробіток відповідача, наявність у нього нерухомого та цінного рухомого майна, особливо того, яке придбано незадовго до звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів, інші дані, які б прямо або опосередковано вказували на рівень матеріального забезпечення відповідача (про його відпочинок на курортах чи розважальних закладах, дороговартісні захоплення тощо).

Відповідач, в свою чергу, може заперечувати таку спроможність і зобов`язаний надати докази, які її спростовують.

Проте жодних доказів, які б вказували на матеріальне становище відповідача, позивач суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав для висновку, що відповідач може сплачувати аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчатись, у більшому ніж він визначив розмірі.

При визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина, що продовжує навчання, у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 листопада 2022 року до закінчення - 30 червня 2026 року, судом першої інстанції обґрунтовано враховано як стан здоров`я та матеріальне становище ОСОБА_1 і платника аліментів, який має на утриманні двох дітей, так і обов`язок та можливість надання відповідачем такої допомоги повнолітньому сину, що продовжує навчання, у визначеному розмірі, що не є непомірним для відповідача, який є особою працездатного віку.

Таким чином апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної скарги не є істотними, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета