РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/384/23

Провадження №2/568/141/23

27 червня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судових засідань Гуменюк Г.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 31.12.2022 року в мережі «Feceboоk» відповідачем, яка зареєстрована в мережі як ОСОБА_3 , поширено недостовірну інформацію образливого змісту про дії позивача, які містять прояв грубості, зневаги та хамства до громадян, під час виконання ним обов`язків по охороні громадського порядку, як керівника підрозділу з охорони громадського порядку. В даній публікації відповідач зазначає, що позивач постійно в грубій формі принижує та ображає громадян (особливо тих, хто здійснює торгівлю в невстановлених місцях), проявляє хамство та зневагу. Відповідач в своєму пості вжила щодо позивача зневажливі та образливі слова «тварюка», «мразь» та ін.. Вказаний пост стосувався інциденту, який ніби-то мав місце між позивачем та жінкою-переселенкою з Херсонської області в центральній частині міста Радивилів.

Так, позивач, перебуваючи на посаді начальника штабу громадського формування з охорони громадського порядку «Граніт», 31.12.2022 року близько о 12 годині під час здійснення позивачем своїх обов`язків по охороні громадського порядку, по АДРЕСА_1 в пішохідній зоні вулиці дві жінки здійснювали торгівлю в невстановленому місці. Позивач представився та пояснив, що в цьому місці торгівля заборонена та запропонував пройти на територію міського ринку. Одна з жінок запитала, як вирішити питання щодо отримання дозволу на торгівлю, оскільки вона не місцева. Їй було роз`яснено порядок отримання такого дозволу в Радивилівській міській раді. На цьому весь інцидент був вичерпаний, будь-який інших дій жодна сторона не вчиняла.

Відповідач, поширюючи в мережі «Feceboоk» недостовірну інформацію та інформацію образливого змісту, принизила честь, гідність та ділову репутацію позивача та завдала душевних страждань, які полягають в постійному напруженому стані, зумовило постійно виправдовуватись перед знайомими щодо вказаної ситуації, пояснювати її неправдивість. Окрім того, це стало приводом приниження, сорому, постійного стресу, відчаю, що вказана публікація знаходиться у вільному доступі та обговорюється громадськістю. Такі дії відповідача спричинили моральні страждання, що завдають шкоди здоров`ю.

Просить суд визнати дії відповідача такими, що принижують його честь, гідність, підривають ділову репутації та авторитет, що завдали душевних страждань, чим зашкодили здоров`ю, зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію щодо «протиправних дій» позивача (грубості, хамства, зневаги до громадян) в той самий спосіб, в який вона була поширена через мережу «Feceboоk» та вибачитись за образливі слова. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 1 грн., та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 22 березня 2023 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

10 квітня 2023 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що вважає позовну заяву безпідставною, незаконною та необґрунтованою, з огляду на таке. Позивач, заявляючи вимогу про визнання дій такими, що принижують честь, гідність, підривають ділову репутацію та авторитет, не вказує про які самі дії відповідача йдеться. В даному випадку позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки, навіть якщо припустити, що позовні вимоги стосуються розміщення відповідачем у відкритому доступі нібито-то недостовірної інформації, то в такому разі оцінці підлягає зміст і характер самої інформації на предмет визнання/невизнання її недостовірною та відповідно її спростування. Також позовна вимога про спростування недостовірної інформації щодо «протиправних дій» (грубості, хамства, зневаги до громадян) безпідставна, оскільки у спірній публікації повністю відсутні такі словосполучення. У викладеній редакції позивачем інформація трактується виключно як його власна оцінка певних дій, явищ, певної особи. Окрім того, навіть якщо припустити, що її висловлювання у спірній публікації позивач оцінює як образливу щодо нього, її слід розглядати як суб`єктивну думку, висловлювання оціночного характеру, а тому не є недостовірно та не підлягає спростуванню. Щодо вимога про вибачення, то така вимога не ґрунтується на законі.

За таких обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнути на її користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, згідно остаточного розрахунку.

19 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заперечення на відзив, у яких зазначив, що відповідачем вказано, що ним не зазначено які саме дії, принижують честь, гідність, підривають ділову репутацію та авторитет. Проте відповідачу достовірно відомо, що мова йде про її публікацію про «жіночку з Чорнобаївки Херсонської області, чоловік якої воює, а вона ночами плете м`які іграшки». Та по відношенню до якої він вів себе грубо, нахамив, обізвав, довів людину до сліз, та така поведінка трапляється не вперше. Позивач стверджує, що такої ситуації не було. Щодо вказівки відповідача, що поширена нею інформація є оціночним судженням, то він з цим погодитись не може з огляду на те, що інформація викладена у стверджувальній формі, як доведений та ствердний факт, як його постійна поведінка. Висловлювання відповідача є прямими образами, які плямують честь, гідність та завдають душевних страждань. Вважає, що зазначена відповідачем інформація у соціальній мережі є виключно фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями. Просить суд позов задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив його задовольнити. Пояснив, що він повністю заперечує щодо обставин тієї ситуації, яка висвітлена у спірній публікації. Висловлювання відповідача не можуть бути розцінені як оціночні судження, оскільки вона свідомо заплямувала його честь, гідність та ділову репутацію. Розповсюджений пост викликав активне обговорення в соціальній мережі. Окрім того, просить врахувати його відмову від позовної вимоги про вибачення відповідача. Щодо спростування відповідачем недостовірної інформації, просить суд зобов`язати відповідача спростувати інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці в мережі «Feceboоk» відповідної публікації.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, враховуючи обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також суду пояснила, що дійсно, перейнявшись проблемою внутрішньо-переміщених осіб, вона написала пост в мережі «Feceboоk». Вона з 2014 року замається волонтерською діяльністю, а з початку збройної агресії рф проти України, допомагала особам, які тікали від війни. Її обурила ситуація з жінкою, яка знайшла прихисток у їх громаді та намагалася знайти кошти для власного існування. Позивач вів себе некоректно по відношення до жінки. Він мусив би надати громадянці інформацію щодо місць торгівлі в їх місті, попередити про заборону торгівлі у вказаному місці, або викликати поліцію, якби мало місце адміністративне правопорушення. Щодо самого тексту спірної публікації, то вона містить лише оціночні судження, що не може розцінюватись як недостовірна інформація, яка підлягає спростуванню. Сам факт, сприйняття позивачем її суб`єктивного судження, як такого, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, не дає права на відшкодування шкоди, оскільки відсутній факт порушення його прав з боку відповідача. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів (ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Конституцією України, а саме ч. 4 ст. 32, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд під час вирішення справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з другого боку (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до положень ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Враховуючи п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ст.302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому медіа з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи, у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч.1 ст.76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що предметом даного позову є визнання дій відповідача такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, при цьому позивач не ставить вимоги про визнання певної конкретної інформації недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

Виходячи з наведеного вище, в разі встановлення факту поширення відповідачем інформації про позивача, суду при вирішенні спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність змісту поширеного відповідачем тексту, в якому, як вважав позивач, відносно нього поширені недостовірні дані, саме інформації в розумінні Закону України «Про інформацію» та ст.ст.200, 277 ЦК України, визначити характер такої інформації та враховувати різницю між фактичними твердженнями та оціночними судженнями. Ці обставини з`ясовуються, виходячи з формулювання підстав і предмета позову та з наявних доказів.

За змістом позиції позивача, він виходив апріорі з недостовірності всієї поширеної, як він вважав, відповідачем інформації (всіх відомостей) без розрізнення фактів і оціночних суджень, позаяк не сформулював відповідного прохання з наведенням відповідного обґрунтування, які саме слова, вирази, частини тексту є недостовірними, та такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію. Позивач взагалі не ставив вимогу про визнання конкретної інформації недостовірною.

Натомість позивач пред`явив вимоги про визнання дій відповідача такими, що принижують честь, гідність підривають ділову репутацію та авторитет і завдали душевних страждань, чим зашкодили здоров`ю та зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію щодо протиправних дій позивача (грубості, хамства, зневаги до громадян) в той самий спосіб, в який вона була поширена. Однак, таке визначення предмета позову в загальній формі є неналежним і неконкретним.

З огляду на сформульовані позивачем підстави позову, які охоплюють одночасно і образливі висловлювання відповідача і розповсюдження такої інформації шляхом розміщення посту та коментарів в мережі «Feceboоk», що, за позицією позивача, мало місце і в сукупності завдало шкоди честі, гідності та діловій репутації позивача, то таке змішування різнорідних обставин, підстав позову, разом з неконкретним формулюванням позовних вимог без належного зв`язку з відповідними фактами і підставами позову не відповідає принципу правової визначеності.

Також, відповідно до положень цивільного процесуального кодексу учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал, електронна копія, засвідчена електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги»; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом (ст.100 ЦПК України). Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч.3 ст.100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що позивач додав до позовної заяви знімок екрану (скриншот) з публікацією та коментарями до неї, що оспорюється в паперовій формі (а.с.23-25).

Аналізуючи зміст поширеної інформації, суд приходить до висновку, що зазначені повідомлення є оціночними судженнями автора даного текстового повідомлення, під яким мається на увазі припущення чогось, а не фактичне твердження. Окрім того, висловлювання, на переконання суду, є особистою думкою автора зазначених повідомлень, які в логічному взаємозв`язку свідчать лише про те, що між учасниками спілкування в групі існує неприязнь, та мали місце конфліктні ситуації.

Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання дій відповідача щодо розповсюдження інформації в мережі «Feceboоk» такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію, авторитет позивача, які завдали душевних страждань та зашкодили здоров`ю.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.27 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В зв`язку із відмовою в позові про захист честі,гідності і ділової репутації, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заявленої позивачем суми моральної шкоди.

За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Беручи до уваги, що суд відмовляє в позові, судові витрати у справі відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 01.12.2011 року Радивилівським РВ УМВС України в Рівненській області, адреса АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 05.07.2023 року.

Суддя В.О. Троцюк