Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1573/19 Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є.Б.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 293/1573/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Паламар Катерини Ігорівни, на заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бруховського Є.Б.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 22 вересня 2018 року, близько 20 години, ОСОБА_2 , в порушення вимог пункту 2.1, 2.13 Правил дорожнього руху України, не маючи при собі посвідчення водія на право керування технічно справним автомобілем Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Жовтневій в смт Головине Черняхівського району Житомирської області, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості та здійснив наїзд на її сина ОСОБА_3 , який рухався по правому краю смуги руху цього транспортного засобу, у зустрічному напрямку.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди її син отримав тяжкі тілесні ушкодження та йому присвоєно першу групу інвалідності. .

Вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.286 ч.1, 135 ч.1 КК України.

Позивачка вказує, що внаслідок отриманих травм її син з 22 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року перебував на лікуванні у Черняхівській районній лікарні, а з 28 вересня 2018 року по 22 жовтня 2018 року проходив курси лікування в Житомирській обласній лікарні та у подальшому, з 22 жовтня 2018 року по 15 грудня 2018 року, знову перебував на лікуванні у Черняхівській районній лікарні.

З 15 грудня 2028 року син продовжує лікування в домашніх умовах. Стан його здоров`я залишається тяжким, він не може самостійно пересуватися та потребує стороннього догляду.

Позивачка вказує, що до вказаної дорожньо-транспортної пригоди вона із сином проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. На даний час вона здійснює за ним постійний догляд, купує ліки, медичні препарати, продукти харчування, надає йому матеріальну, фізичну та моральну допомогу і підтримку.

Зазначає, що травми сина, його тривалий процес лікування та безнадійні сподівання на одужання викликали стрес, негативно вплинули на її моральний стан здоров`я, внаслідок чого вона змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Черняхівського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача на користь держави 1000 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Паламар К.І., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд належним чином не повідомив її та ОСОБА_2 про час та місце проведення судового засідання, оскільки у зв`язку зі збройною агресією рф вона тимчасово перебувала поза межами України, а відповідач був призваний до лав Збройних Сил України й не перебував за місцем своєї реєстрації. У свою чергу, суд, достовірно знаючи про зазначені обставини, направив повістки про виклик в судове засідання за адресами їхнього постійного місця проживання.

Звертає увагу на ту обставину, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на обгрунтування наявності моральної шкоди та її розміру.

Наголошує на тому, що відповідач вчинив злочин з необережності, повністю визнав свою вину на неодноразово просив вибачення у позивачки та її сина за скоєне ним правопорушення. Протягом всього часу лікування ОСОБА_3 він оплачував витрати на лікування , а також за своєю ініціативою надавав їм послуги з перевезення на власному транспорті. При призначенні покарання судом була врахована думка потерпілої ОСОБА_1 , яка не наполягала на суворості, оскільки вони з ОСОБА_2 досягли згоди щодо розміру грошової компенсації, яка була відшкодована останнім у добровільному порядку, про що зазначено у вироку суду.

Також вказує, що на розгляді Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Стверджує, що відповідач повністю відшкодував спричинену ним шкоду ще до винесення вироку. Під час розгляду кримінальної справи позивачка не мала до нього жодних матеріальних претензій.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надала суду документів із соціальних служб про те, що їй надано статус особи, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю.

Окрім того, надана позивачкою довідка МСЕК на час ухвалення судового рішення втратила свою дію, а інших доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_3 інвалідності суду не надано.

Суду також не надано належних та допустимих доказів того, що син позивачки позбавлений можливості самостійно пересуватися.

В судовому засіданні позивачка не визнала доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 22 вересня 2018 року, близько 20 години, ОСОБА_2 , в порушення вимог пункту 2.1, 2.13 Правил дорожнього руху України, не маючи при собі посвідчення водія на право керування технічно справним автомобілем Volkswagen Golf, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Жовтневій в смт Головине Черняхівського району Житомирської області, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості та здійснив наїзд на ОСОБА_3 , який рухався по правому краю смуги руху цього транспортного засобу, у зустрічному напрямку

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди потерпілий, який є сином позивачки, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми, множинних саден та ран на голові, забою головного мозку, закритої травми хребта, перелому-вивиху третього шийного хребця, підвивиху другого шийного хребця, розриву задньої повздовжньої зв`язки, компресійного уламкового перелому тіла четвертого грудного хребця другого ступеню, компресійних змін тіл третього та п`ятого грудних хребців, закритої травми грудної клітини, перелому грудини, множинних переломів ребер з обох сторін, саден правого плеча, закритої травми правої нижньої кінцівки, множинних саден та розриву внутрішньої бокової передньої схрещеної зв`язки колінного суглобу .

Вироком Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 25 червня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.286 ч.1, 135 ч.1 КК України.

Матеріали справи також свідчать, що синові позивачки встановлено 1 групу інвалідності. За результатами огляду МСЕК , який відбувся 22 березня 2022 року, інвалідність встановлено безстроково. Акт огляду містить інформацію про те, що ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України також передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022 року у справі №748/359/20 зроблено висновок про те, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.

Як встановлено судом, внаслідок неправомірних дій відповідача син позивачки отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення. Внаслідок цього йому встановлено першу групу інвалідності безстроково. На даний час він потребує постійного стороннього догляду.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_1 переживає постійні душевні страждання, втратила душевний спокій й змушена докладати значних зусиль для організації свого життя.

З урахуванням засад розумності і справедливості суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог і стягнення на користь ОСОБА_1 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач та його представник не були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, про що зазначено в апеляційній скарзі.

Таким чином, відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України вказана обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Паламар Катерини Ігорівни, задовольнити частково.

Заочне рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 вересня року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: