КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9193/2023
Справа № 372/2244/22
У Х В А Л А

24 липня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді Кашперської Т.Ц., суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Кашперської Тамари Цезарівни, Фінагеєва Валерія Олександровича, Яворського Миколи Анатолійовича у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

21 липня 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про відвід колегії суддів у складі Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., Яворського М.А., мотивована вчиненням даною колегією дій, які свідчать про прояви упередженості чи безсторонності.

Зокрема, заявник вказувала, що під час судового засідання вона просила долучити до матеріалів справи письмові пояснення до апеляційної скарги разом з новим письмовим доказом, а саме «Судовий виклик» від 12 травня 2023 року на судове засідання на середу, 21 червня 2023 року о 15:00, яким в сторін ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ) витребовуються оригінал свідоцтва про цивільний стан (довідка про склад сім`ї для громадян Швейцарії; свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження для неповнолітніх дітей, видане менше 6 місяців тому для іноземних громадян). Цей «Судовий виклик» від 12 травня 2023 року викладений французькою мовою, із перекладом на українську мову, зробленим перекладачем Реутою Д.В., справжність підпису якого 23 червня 2023 року нотаріально засвідчено Ковальовою Я.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстровий № 13316. Головуючий у справі Кашперська Т.Ц. поставила на розгляд питання щодо долучення письмових пояснень та письмового доказу до матеріалів справи, спитавши думку представника позивача. Але перед цим запитала в представника відповідача, чим взагалі викликані ці письмові пояснення, чим обґрунтовується подання нового доказу і яке значення для справи має цей доказ, на що представник відповідача надала обґрунтовану відповідь. Далі, головуючий у справі суддя спитав думку представника щодо долучення письмових пояснень та письмового доказу. У відповідь остання відмовила, що вона заперечує проти долучення до матеріалів справи письмового доказу, будь-яких пояснень, доказів на підтвердження своєї позиції не надала. Далі головуючий суддя, порадившись на місці з суддями, які входять до складу колегії, керуючись тим, що представник позивача заперечує, відмовила у долученні письмового доказу до матеріалів справи, додавши при цьому, що вона (головуюча у справі) не вбачає, що цей письмовий доказ має будь-яке значення для справи. Іншими словами, колегія суддів, порадившись на місці, здійснила оцінку письмового доказу, яка за законом мала здійснюватися у нарадчій кімнаті та на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, а при відхиленні доказу - суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення (ч. 3 ст. 89 ЦПК України). Разом із тим, як свідчать матеріали справи, колегія суддів, відмовляючи у долученні письмового доказу, керуючись виключно запереченнями представника позивача, не лише залишилася поза межами процесуального закону, а навіть не стала мотивувати таке відхилення, як того вимагає закон.

Звертала увагу, що головуючий у справі, порадившись на місці з суддями, які входять до складу колегії, одразу після заперечення представника позивача, зробила висновок про те, що цей письмовий доказ не має значення для справи. Такими діями колегія суддів продемонструвала, що на стадії вирішення клопотань/заяв фактично вирішувалося питання по суті за всіма притаманними процесуальними критеріями, а твердження головуючого про те, що цей письмовий доказ не має значення для справи, додатково свідчить про те, що колегія суддів на стадії розгляду клопотань/заяв вдалася до розгляду справи по суті, що є несумісним з положеннями процесуального законодавства, а також з великою ймовірністю може свідчити про наявну упередженість колегії суддів.

Вважала, що вищевикладене не має відношення до незгоди учасника справи з процесуальними рішеннями судді, адже рішення про відмову у долученні письмового доказу, який здатен повністю спростувати правову позицію сторони позивача, було ухвалено не у спосіб, визначений законом.

Посилаючись на ст. 367 ЦПК України, зазначала, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про долучення нових доказів до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду, вповноважений законом на те, аби з`ясувати наявність причин неподання таких доказів на стадії розгляду справи в суді першої інстанції і встановити, чи дійсно ці причини були об`єктивними і не залежали від учасника справи, який подає новий доказ. Тому на стадії вирішення питання про долучення нових доказів під час апеляційного розгляду суддя або колегія суддів не можуть вирішувати питання по суті, чи має такий доказ будь-яке значення для справи, якщо цей доказ безпосередньо відноситься до предмету доказування і це чітко випливає з самого доказу. Все, що дозволено законом, це встановити причини, з яких цей учасник справи не зміг подати доказ на стадії першої інстанції і чи були ці причини об`єктивними і не залежали від учасника справи, а вже при розгляді справи по суті і під час ухвалення судового рішення суд в нарадчій кімнаті здійснює оцінку доказів, їх належність та допустимість, і вирішує, чи має той чи інший доказ значення для справи. За законом, це не може відбуватися на стадії розгляду клопотань/заяв і не може ставитися в залежність від того, що інша сторона заперечує проти долучення доказу. Оскільки з самого письмового доказу вбачалося, що він був виготовлений вже після ухвалення судового рішення у справі судом першої інстанції, а саме 12 травня 2023 року, і є очевидним те, що в учасника справи (відповідач) були об`єктивні причини неможливості подати цей доказ під час розгляду справи у суді першої інстанції, адже такого доказу не існувало, все, що міг зробити апеляційний суд - це встановити ці причини, залишитися в межах закону та не вирішувати на стадії розгляду клопотань/заяв питання про зміст доказу та його значення для справи, адже такі дії вже пов`язані з оцінкою доказу, яка провадиться на іншій стадії судового розгляду в нарадчій кімнаті.

Вважала, що колегія суддів відійшла за своїм внутрішнім переконанням від вимог закону, фактично допустила недбалість та перевищення повноважень, що може свідчити про упередженість колегії суддів, оскільки ухвалення рішення про відсутність значення для справи доказу на стадії розгляду клопотань/заяв є «підігруванням» стороні позивача, а якщо суд не прийняв цей доказ, то очевидно, що позивач залишається на своїй позиції.

На підставі вищевикладеного просила задовольнити заяву про відвід колегії суддів у складі Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., Яворського М.А., та у випадку незадоволення заяви про відвід у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, визначити новий склад суду для розгляду заяви про відвід.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року задоволено позов ОСОБА_3 , розірвано шлюб, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в Колонж-Бельрів, Женева, Швейцарія.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року та закрити провадження в справі.

Апеляційна скарга зареєстрована 25 квітня 2023 року, матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 22 травня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року справу призначено до розгляду на 19 липня 2023 року.

В судовому засіданні, призначеному на 19 липня 2023 року, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу.

Клопотання було поставлено на обговорення, заслухано думку представників сторін та залишено без задоволення апеляційним судом без видалення до нарадчої кімнати з постановленням ухвали, занесеної до протоколу судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву про відвід, перевіривши доводи заявника, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу із наступних підстав.

Статтею 36 ЦПК України встановлено підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд апеляційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто, має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Водночас, як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Апеляційний суд вважає, що не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Доводи заявника про упередженість і необ`єктивність колегії суддів є необґрунтованими і безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на нічим не підтверджених припущеннях. Незгода заявника з процесуальним рішенням колегії суддів не може бути підставою для відводу.

Отже, доводи, якими представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивує свою заяву про відвід колегії суддів Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О., Яворського М.А., пов`язані виключно з незгодою заявника з процесуальним рішенням суду щодо долучення нових доказів, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності колегії суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості колегії суддів як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На підставі наведеного, керуючись ст. 36, 40 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Кашперської Тамари Цезарівни, Фінагеєва Валерія Олександровича, Яворського Миколи Анатолійовича визнати необґрунтованою.

Передати вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.