Справа № 509/3775/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ :

10 липня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко Б.Р. звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною заявою, в якій просив суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , яким, строком на 6 місяців заборонити йому наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 та їхніх двох малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб, мотивуючи це тим, що починаючи з вересня 2022 р., відносини між заявницею та її співмешканцем, від якого вона народила двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 припинені внаслідок агресивних сварок та конфліктів, які провокувались кривдником ОСОБА_2 , в процесі яких останній погрожував заявниці фізичною розправою та примусовим відібранням дітей, з приводу чого заявниця неодноразово зверталась до органів поліції задля захисту свого життя та життя малолітніх дітей, що підтверджується листом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 08.10.2022 р., з якого вбачається, що з ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда про неприпустимість вчинення протиправних дій з його боку по відношенню до ОСОБА_1 , в ході якої його було попереджено про відповідальність згідно норм чинного законодавства України з вказівкою на відсутність ознак кримінально-карного діяння ОСОБА_2 для внесення відомостей до ЄРДР. Однак, вказані звернення до правоохоронних органів не принесли бажаних результатів, адже внаслідок постійного психологічного тиску з боку кривдника ОСОБА_2 стосовно заявниці, остання була змушена переїхати разом з дітьми за адресою : АДРЕСА_1 , де зараз проживає, регулярно отримуючи від кривдника як в телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях від ОСОБА_2 похабні погрози фізичною розправою, вбивством, словесні образи, що підтверджується роздруківками погроз в месенджерах, що дає підстави заявниці побоюватися за своє життя і життя дітей, переховуватися від нього, як від колишнього співмешканця.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, особисто під підпис, причини неявки суду не повідомили, надіславши на електронну адресу (скриньку) суду заяву, в якій повністю підтримали заяву про видачу обмежувального припису, які просили задовольнити та слухати справу без їхньої участі (а.с. 31-32).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, рекомендованими листами кур?єрської доставки повісток з викликом до суду, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю, письмових пояснень або заперечень суду не надав (а.с. 22-30).

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі, якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Частиною 1 статті 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно з ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

У ст. 350-3 ЦПК України визначено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено п.п. 3,6,7,8,14,17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи викладені вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Статтею 21 Закону передбачено - постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону - до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Приписами частин 2,3,4 статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

В свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

З матеріалів заяви вбачається, що починаючи з вересня 2022 р., відносини між заявницею та її колишнім співмешканцем ОСОБА_2 , від якого вона народила двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 припинені внаслідок агресивних сварок та конфліктів, які провокувались кривдником ОСОБА_2 , в процесі яких останній погрожував заявниці фізичною розправою та примусовим відібранням дітей, з приводу чого заявниця неодноразово зверталась до органів поліції задля захисту свого життя та життя малолітніх дітей, що підтверджується листом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 08.10.2022 р., з якого вбачається, що з ОСОБА_2 була проведена профілактична бесіда про неприпустимість вчинення протиправних дій з його боку по відношенню до ОСОБА_1 , в ході якої його було попереджено про відповідальність згідно норм чинного законодавства України з вказівкою на відсутність ознак кримінально-карного діяння ОСОБА_2 для внесення відомостей до ЄРДР. Вказані звернення до правоохоронних органів не принесли бажаних результатів заявниці, адже внаслідок постійного психологічного тиску з боку кривдника ОСОБА_2 стосовно заявниці, вона була змушена переїхати разом з дітьми за адресою : АДРЕСА_1 , де зараз проживає, регулярно отримуючи від кривдника як в телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях від ОСОБА_2 похабні погрози фізичною розправою, вбивством, словесні образи, що підтверджується роздруківками погроз в месенджерах, що дає підстави заявниці побоюватися за своє життя і життя дітей, переховуватися від нього, як від колишнього співмешканця (а.с. 8-15).

Таким чином, з огляду на зміст заяви про видачу обмежувального припису та документально підтверджених фактів погроз та нецензурної лайки та образ на адресу заявниці ОСОБА_1 з боку кривдника ОСОБА_2 , судом встановлено, що заявниця є особою, яка систематично зазнає домашнього насильства психологічного характеру від свого співмешканця ОСОБА_2 , який в даному випадку, з огляду на приписи вищевказаних норм Закону та практики ЄСПЛ - є кривдником заявниці і на сьогодні наявні ризики систематичного продовження застосування подібного насильства з боку останнього по відношенню до заявниці, яка потерпає від його протиправних насильницьких дій, що підтверджується вищевказаними доказами.

Підсумовуючи викладене, оцінивши всі докази у сукупності та в їх взаємозв?язку між собою, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, обставини, викладені у заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджені документальним доказами, і тому підлягає задоволенню у спосіб, який просить заявниця, у зв?язку з чим існує необхідність в ухваленні судового рішення про видачу обмежувального припису, шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника ОСОБА_2 та покладенням на нього обов?язків, передбачених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною 2 статті 350-8 ЦПК України визначено, що про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4,12,13,81,89,263,264,265,350-1 - 350-8, п.10 ч.1 ст. 430 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, суд, -

ВИРІШИВ :

1.Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити ;

2.Видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким заборонити йому строком на 6 місяців :

-наближатися на відстань 50 м. до місця проживання (перебування), реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 , навчання, роботи ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 ) та двох малолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, а також вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб ;

3.Повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) - для взяття його на профілактичний облік ;

4.Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його скарження - не зупиняє його виконання.

Повний текст судового рішення складено та підписано 18.07.2023 року.

Суддя Гандзій Д.М.