ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5271/23 Справа № 629/7377/21 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», де треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Мегабанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Подорець О.Б. повний текст рішення складено 23 березня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Мегабанк», де треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 25 серпня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5818 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» грошових коштів у розмірі 55326,01 грн.

Акціонерне товариство «Мегабанк» звернулось зі зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 55026,01 грн., з яких: 33738,98 грн залишок заборгованості по кредиту, 3,23 грн залишок нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 23.04.2021 року по 27.05.2021 року, 21 283,80 грн штраф.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», де треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 25 серпня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №5818, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» заборгованості у розмірі 55 326,01 грн, з урахуванням частковим погашенням сум заборгованості Банк просив стягнути з позичальника станом на 09.03.2023 року заборгованість у розмірі 21 284,98 грн. з яких: 1,17 заборгованість за кредитом, 0,01 грн заборгованість по сплаті відсотків, 21283,80 грн. штраф.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1362 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник Банку ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, вважає, шо воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтвання доводів апеляційної скарги вказує, що позивачем не заперечується, що між сторонами укладено кредитний договір. Позовна заява не містить посилань на відсутність у позивача заборгованості або на неповноту чи неправильність здійснених кредитором розрахунків заборгованості. При поданні даної позовної заяви позивач не наводить жодних розрахунків, не доводить відсутності заборгованості чи наявності боргу у меншому розмірі, ніж визначений кредитором на час звернення до Приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Позивачем жодним чином не доведено, що в нього наявний інший розмір заборгованості перед Кредитором, адже - не надано доказів того, що на час вчинення виконавчих написів, сума заборгованості була іншою ніж та, яка вказана нотаріусом, жодних доказів відсутності заборгованості або існування заборгованості в іншому розмірі, ніж зазначено у виконавчому написі, позивачем не надано, та позивачем взагалі не доведено, чим саме порушуються його права вчиненням виконавчого напису для погашення заборгованості за Кредитним договором при існуючій та неспростованій сумі боргу. Позивач в позові тільки перелічив заборгованість, вказану у виконавчому написі та зауважив, що кредитним договором не передбачене стягнення будь-яких штрафних санкцій. Вказує, що роз`яснення Міністерства юстиції України № 17-12/44 « Щодо діяльності товарних бірж» оприлюднено 10.04.1998 року, в той час як договір обміну майном на товарній біржі укладено задовго до його оприлюднення, 23.01.1998 року. та наголошує на тому, що 06.02.1998 року в БТІ було зареєстровано право власності за позивачами на житловий будинок.

Також наголошує на тому, що позичальником вносились платежі на погашення заборгованості за кредитним договором впродовж 2018 2022 року, останній платіж було зроблено 17.03.2022 року, а банк звернувся з позовом в лютому 2022 року, вважає, що позовна заява подана в межах строків позовної давності. Також зазначає про те, що здійсненним и частковими погашеннями заборгованості по кредитному договору на рахунок, зазначений у договорі № 730, а отже переривався строк позовної давності, що також доказує те, що строк позовної давності не сплив.

Підстави відмови у задоволенні вимог Банку щодо стягнення залишку заборгованості за кредитом та залишку заборгованості по сплаті відсотків судом взагалі не були зазначені.

Вказує на те, що підписавши Кредитний договір ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного договору і прийняв на себе зобов`язання щодо його виконання, зобов`язувався виконувати умови цього договору та у разі порушення умов договору, зобов`язався сплатити штраф.

Представник Банку ОСОБА_2 просила рішення Амур-нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а зустрічну позовну заяву АТ «Мегабанк» задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 21284,98 грн.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник Банку ОСОБА_4 просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, 03 квітня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31.10.2018 є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_1 укладено Договір №24-116-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (надання овердрафту).

25.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис за №15818 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість у сумі 55326,01 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. від 01.12.2021 відкрито виконавче провадження (ВП №67725637) з примусового виконання спірного виконавчого напису.

Також судом було встановлено, 03 квітня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31.10.2018 є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_1 укладено Договір №24-116-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (надання овердрафту). Заборгованість за даним кредитним договором по тілу кредиту склала 5000 грн., які було знято з арештованого рахунку відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , про що сторони не заперечували.

Також за кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 21 283,80 грн. штрафу, 1,17 грн. заборгованість за кредитом 0,01 грн. - заборгованість по сплаті відсотків.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів того, що укладений між позивачем та ПАТ «Мегабанк» кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису був посвідчений нотаріально, суду не надано та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову зазначив, що банком пропущено строк позовної даності щодо вимог про сплату штрафу, який сплинув 02 квітня 2021 року.

Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за №1172.

З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку).

10 грудня 2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку).

Саме цю норму застосував приватний нотаріус вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис.

Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття».

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета - заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом 25 серпня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Відповідно до п.1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувавчем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахування приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості по спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержанням нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, враховуючи те, що суду не надано доказів, що при вчиненні даного виконавчого напису нотаріусу були надані відповідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанцї обґрунтовано визнав оспорюваний виконавчий напис нотаріусом недійсним та вчиненим з порушенням вимог чинного законодавства.

Щодо зустрічної позовної заяви Банку слід зазначити наступне.

03 квітня 2017 року між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого з 31.10.2018 є АТ «Мегабанк», та ОСОБА_1 укладено Договір №24-116-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії (надання овердрафту).

Пунктом 2.2. Договору №24-116-170-К від 03.04.2017 зазначено, що кінцевий термін погашення заборгованості за кредитною лінією у повному обсязі до 02 квітня 2020 року.

Згідно п. 4.1. Додатку № 1 до Договору проценти за користування відновлюванною кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пілговий період ( до 55 днів) з дати першого зняття коштів, 0,01% річних.

Відповідно до п. 4.5 Додатку №1 до Догвору Клієнт зобов`язався сплатити штраф у розмірі 10% від суми невнесеного обов`язкового мінімального платежу, min 100 грн

Відповідно до п. 4.7 Додатку № 1 до Договору Клієнт зобов`язався сплатити штраф у розмірі 40% від суми встановленого ліміту.

Відповідно до п. 4.8. Додатку № 1 до Договору відсоткова ставка за користування кредитом у прострочений термін погашення ( після закінчення терміну дії) договору 0,1%.

З наведеного вбачається, що між сторонами було узгоджено всі умови кредитного договору, також пуло погоджено відповідальність у разі прострочення платежів у виді штрафу та відсотків, дані обставини сторонами не заперечуються, зокреме ОСОБА_1 недійсним кредитний договір не визнава.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись зі зустрічною позовною заявою Банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість станом на 28.05.2021 року в розмірі 55026,01 грн., яка скаладається: 33 738,98 грн. залишок заборгованості по кредиту, 3,23 грн залишок нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами за період з 23.04.2021 року по 27.05.2021 року та штраф у розмірі 21 283,80 грн.

14 березня 2023 року представником Банку Мизиненком Д.В. на електронну пошту суду першої інстанції було надіслано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № 24-116-170-К від 03.04.2017 року станом на 09.03.2023 року, з якого вбачається, що загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 21284,98 грн з якої: 1,17 грн забогованість за кредитом, 0.01 грн. заборгованість по сплаті відстоків та 21283,80 грн штраф (т. 1 а.с. 172).

Також дану суму заборгованості підтвердив представник Банку у судовому засіданні суду першої інстанції, про що свідчить запис у протоколі судового засідання від 14.03.2023 року (т.1 а.с.123 зворот), крім того, даний розрахунок представник Банку не заперечує в апеляційній скарзі та просить стягнути саме цю суму.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до Договору № 24-116-170-К від 03.04.2017 року, кінцевий термін до якого має бути погашена заборгованість за овердрафтом/кредитною лінією у повному обсязі ( до 10:00 годин) 02 квітня 2020 року.

Згідно вхідної печатки Лозівського міськрайонного суду Харківської області, з позовом Банк звернувся 09.02.2022 року

Відмовляючі в задоволенні позову Банка, суд першої інстанції виходив з того, що ним було пропущено строк позовної давності який встановлено ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, проте до такого висновку дішов безпідставно з огляду на те, що Банк, звертаючись до суду з позовом окрім штрафу просив також заборгованість за кредитом та відсотки суми яких в подальшому були самим Банком кореговано. Застосовуючи позовну давність, суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що вимога Банку про стягнення штрафу та стягнення заборгованості є єдиною складовою кредитного договору, і в даному випадку спеціальна позовна давність застосовано бути не може.

З урахуванням того, що кредитний договір був дійсний до 02 квітня 2020 року, а Банк звернувся з позовом 09 лютого 2022 року, апеляційний суд вважає, що строк пропущено Банком не було та наявні всі підстави для задоволення зустрічного, оскільки представник Банку у повному обсязі довів існуючи заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Мегабанк».

Доводи АТ «Мегабанк» в частині оскарження рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, та належним чином ОСОБА_1 не спростовані.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ «Мегабанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог Банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованісті за кредитним договором у розмірі 21284,98 грн, з яких 1,17 грн. заборгованість за кредитом, 0,01 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 21283,80 грн штраф.

В іншій частині оскаржуване рішення скасуванню не підлягає, оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовна заяви АТ «Мегабанк» задоволена в повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 6202,50 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Мегабанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Зустрічний позов Акціонерного товариства «Мегабанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (картка платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» () заборгованість за кредитним договором № 24-116-170-К від 03.04.2017 року у розмірі 21284,98 грн, з яких 1,17 грн. заборгованість за кредитом, 0,01 грн. заборгованість по сплаті відсотків, 21283,80 - грн штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (картка платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» () судовий збір у розмірі 6202,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 09 листопада 2023 року.

Суддя-доподвіач О. В. Халаджи