Справа № 367/9041/23
Провадження №2-о/367/458/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді - Горбачової Ю.В.,

за участю секретаря с/з Музики Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, зазначаючи про те, що вона проживає в будинку АДРЕСА_1 та потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_3 , яка є біологічною матір`ю онуків заявниці: ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Заявниця, обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на її здоров`я та працездатність, а також після вчинення психологічного насильства, погроз, які були вчинені останньою в її сім`ї по відношенню до неї, її онуків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які часто приїжджають до неї разом з батьком.

Також заявниця зазначила, що 22.10.2023 ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство в її сім`ї по відношенню до неї та її онуків, а саме: ображала її на очах у малолітньої ОСОБА_7 , на підтвердження чого долучила до заяви відео з нагрудної бодікамери співробітника поліції, які були викликані того ж дня. А також отримує погрози від ОСОБА_2 через Вайбер.

У липні 2023 року заявниці був поставлений діагноз двобічний остеоартроз та їй встановлено ІІІ група інвалідності.

У зв`язку з зазначеним заявниця зазначає, що перебуває в постійному страху за своє життя та здоров`я.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року за заявою ОСОБА_1 відкрито провадження та призначено судовий розгляд.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі у зв`язку з поганим самопочуттям. Просить видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на неї такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання заявниці за адресами : АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися до неї на відстань менше 500 м, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій одночасно вказала, що заявлені вимоги не визнає, оскільки ніякого насильства відносно заявниці не вчиняла. Також зазначила, що на даний час між нею та біологічним батьком її дітей існує спір з приводу місця проживання дітей і заявниця з сином чинять їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Судом встановлено наступні обставини.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом поданої заяви заявниця посилається на те, що ОСОБА_2 є кривдником та вчиняє психологічне насильство над нею. Разом з тим, з викладених нею обставин вбачається, що ОСОБА_2 не є членом її сім`ї, вони не проживають разом та не є родичами. Як встановлено з викладених обставин, ОСОБА_2 є матір`ю онуків заявниці і приходила до заявниці за адресою проживання останньої внаслідок того, що за цією адресою перебували її неповнолітні діти.

Також з досліджених судом матеріалів, доданих заявницею на підтвердження викладених обставин, судом не встановлено належних та допустимих доказів систематичного вчинення щодо неї домашнього насильства.

Будь-яких належних доказів психологічного, економічного насильства щодо заявника матеріали справи також не містять.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та не підтверджена належними і допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ч.3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Ю.В. Горбачова