Справа №760/6928/22 2/760/2611/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Усатової І.А., за участю секретаря - Омелько Г.Т., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роздільного проживання подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту роздільного проживання подружжя.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 14.06.2022 роз`єднано у самостійні провадження вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту роздільного проживання подружжя.

Виділено в самостійне провадження вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роздільного проживання подружжя, згідно яких позивач просить суд встановити факт роздільного проживання подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період зареєстрованого шлюбу з 01 лютого 2021 до дати розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог в частині встановлення факту роздільного проживання подружжя, позивач вказує, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 28 листопада 2012 року. Шлюб зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї «28» листопада 2012 року, актовий запис за № 3160. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 01 лютого 2021 року шлюбні стосунки між сторонами припинено, з відповідачем проживають окремо.

Вказане підтверджується зверненням відповідача до різних органів державної влади, зокрема, в заяві від 26.07.2021 до Служби у справах дітей Солом`янської РДА в м.Києві.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з позовом до відповідача про встановлення факту роздільного проживання подружжя.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить задовольнити позов, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2022 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою суду від 30.06.2022 позовну заяву про встановлення факту роздільного проживання подружжя залишено без руху, позивачу надано строк на усунення її недоліків.

10.08.2022 до суду на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06.09.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 04.07.2023 у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі не викликались.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту роздільного проживання подружжя. Із змісту мотивувальної частини позовної заяви вбачається, що обґрунтовуючи підстави звернення до суду з зазначеним позовом до відповідача, позивач вказує про припинення з 01.02.2021 шлюбних стосунків з відповідачем та проживання окремо, що підтверджує зверненнями відповідача до державних органів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто особа має право звернутися до суду у випадку, коли відбулося порушення її прав, свобод або інтересів.

Зважаючи на наведене, спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З точки зору закону, при вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду.

З урахуванням наведених норм - правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу щодо захисту цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект.

Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач просить всановити факт роздільного проживання з відповідачем, як подружжя, обгрунтовуючи вимоги припиненням шлюбних стосунків з відповідачем та проживання з нею окремо протягом тривалого часу.

При цьому, будь-яких даних, які б свідчили про порушення його прав, в позові не зазначає.

Одночасно, суд зазначає, що позивачем в даному випадку обраний неефективний спосіб захисту, адже вимоги про встановлення факту роздільного проживання подружжя не призводять до реального захисту законного інтересу позивача. Суд зауважує, що вимога про встановлення факту роздільного проживання подружжя - є вимогою у справах окремого провадження, а не позовного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як вбачається з ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про:

1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи;

1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх;

2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності;

3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою;

4) усиновлення;

5) встановлення фактів, що мають юридичне значення;

Згідно ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Виходячи із вищенаведених норм закону, справи про встановлення факту, в тому числі, роздільного проживання подружжя, суд розглядає в порядку окремого провадження за участю заявника та заінтересованих осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N5 від 31.03.95, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Згідно роз`яснень, викладених в пунктах 1, 3, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю порушеного права позивача та обранням позивачем неефективного способу захисту.

Крім цього, суд зауважує, що позивачем незрозуміло та нечітко обґрунтовано, які саме права позивача порушено та у зв`язку із чим.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України та покладає їх на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 13, 81, 89, 244, 263, 268, 273 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту роздільного проживання подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.