Справа № 939/1040/23
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2023 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Герасименко М.М.,

за участі секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт Бородянка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2020 року, від даного шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося, з березня 2022 року вони проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних відносин. Час на примирення не потрібний. Дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із матір`ю ( ОСОБА_2 ), від участі у вихованні дочки він, як батько, не відмовляється. Оскільки збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечить його інтересам, просив шлюб із ОСОБА_2 розірвати.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 11 травня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з вимогами статті 190 ЦПК України, вказану ухвалу про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї документами було надіслано учасникам справи засобами поштового зв`язку.

09 червня 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Башинської О.П. надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 , заперечуючи проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1 , просить надати їм строк для примирення терміном шість місяців. В обґрунтування зазначила, що причиною окремого проживання її та ОСОБА_1 є те, що 14 березня 2022 року через військову агресію РФ вона разом із дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала до Італії, де і перебуває на даний час. Причиною окремого проживання стали обставини, які не залежали від їх (сторін у справі) волі, оскільки ОСОБА_1 не мав можливості виїхати з України разом із сім`єю, а тому проживав разом із їхньою дитиною один місяць. Вважає, що після її ( ОСОБА_2 ) і доньки повернення з-за кордону, яке заплановано на вересень 2023 року, знайомства та спілкування ОСОБА_1 з дитиною, між нею і позивачем можливе примирення.

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року було ухвалено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

27 червня 2023 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що він, як батько, не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Розлучення з відповідачем не є перешкодою у його подальшому спілкуванні з дитиною та участі у вихованні після її повернення в Україну. Окрім того, зважаючи, що на території України воєнний стан не скасовано, а ракетні обстріли тривають безперервно, доцільність повернення в Україну та така реальна необхідність має вирішуватися у залежності від ситуації у країні та не може бути чітко спланована в часі, адже передчасне повернення може бути небезпечним для життя і здоров`я спільної дитини. Він ( ОСОБА_1 ) беззаперечно переконаний у відсутності в нього почуття любові до ОСОБА_2 , неможливості та недоцільності збереження їхньої сім`ї як такої. Також зазначив, що між ними вже досить давно існують спори щодо поглядів на життя і сімейні цінності на спільний побут, виховання, і взагалі на майбутнє життя, тому спільне подальше їх проживання не можливе. Станом на день написання відповіді на відзив, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів на дитину та дружину, в якій на обґрунтування своїх вимог зазначає, що її з відповідачем подружнє життя не склалося і вже більше року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують і спільного господарства не ведуть, тобто вона фактично визнає відсутність подальшої можливості збереження сім`ї. Ці обставини підтверджують факт того, що ОСОБА_2 вводить суд в оману стосовно щирості намірів ОСОБА_2 по збереженню шлюбу. Враховуючи наведені обставини, оскільки надання строку на примирення суперечить його ( ОСОБА_1 ) волевиявленню і його інтересам, просив клопотання про надання строку на примирення залишити без задоволення і розірвати шлюб із ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Башинська О.П. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладені у відзиві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася.

Судом встановлено, що сторони з 07 липня 2020 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7).

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, що підтверджено відповідачем, сторони проживають окремо один від одного, не підтримують сімейних відносин і не ведуть спільного господарства.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує проти примирення із ОСОБА_2 , вважає збереження їхнього шлюбу неможливим і таким, що суперечить його інтересам.

За таких обставин, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Керуючись ст. 7, 21, 24, 56, 104, 105, 110, 112 СК України, ст. 10, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 07 липня 2020 року Бородянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 47), розірвати.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СуддяМ.Герасименко