ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1759/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7051/23 Категорія: 314000000 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.,

за участю секретаря Любченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» - адвоката Клещ Ольги Валентинівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Юлія Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 146784, про стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 950/ФКВ-07 від 23 серпня 2007 року, укладеним із Первісним кредитором - ТОВ «Український промисловий банк» право вимоги за яким було відступлено до Нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого і є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості за вказаним договором за період з 19.04.2019 року по 06.07.2020 року у розмірі 692 966,55 грн.

17.02.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68700992 з виконання вищезазначеного виконавчого напису.

Позивач вказав, що про існування виконавчого напису № 146784, йому нічого відомо не було, про відкриття виконавчого провадження про стягнення з позивача заборгованості на підставі вказаного виконавчого провадження він не знав, жодних документів виконавчого провадження не отримував.

Відповідно до Кредитного договору, ОСОБА_1 отримано кредит у розмірі 19801,00 доларів США на строк з 23.08.2007 по 22.08.2012.

Отже, датою остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків, нарахування комісії та пені за кредитним договором є 22.08.2012.

Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.12.2012 по справі № 2- 3090/12 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 950/ФКВ-07 від 23.08.2007 в сумі 170892,10 грн., яка складається з суми заборгованості по кредиту в розмірі 120 900,76 грн. та суми заборгованості за відсотками в сумі 49 991,34 грн. та судові витрати.

Вказане рішення боржником виконано повністю. Тому позивач просив суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем від 11.06.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 146784, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в загальній сумі 693 016,55 грн.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. та суму понесених судових витрат на правову допомогу відповідно до наданого остаточного розрахунку понесених судових витрат під час розгляду даної справи.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. від 11.06.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 146784, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в загальній сумі 693 016,55 грн.

Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач в ході розгляду справи не надав суду будь-яких доказів наявності безспірної заборгованості у позивача на час вчинення виконавчого напису, а також підтвердження отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань які необхідні для вчинення виконавчого напису.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» - адвокат Клещ О.В. оскаржила його в апеляційному порядку у частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та зазначила, що судове рішення у даній частині є незаконним, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому просила рішення суду скасувати у зазначеній частині та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до наданого договору про надання правової допомоги не надано додаткову угоду до договору, наявність якої прямо передбачена п. 3.1. Договору «За надання адвокатом правової допомоги клієнт сплачує гонорар в розмірі, порядку та у строки передбачені додатковою угодою до даного Договору». Отже, сума витрат на правничу допомогу має визначатись додатковою угодою до Договору, яку не було надано як доказ витрат.

Із договору неможливо встановити, що правнича допомогу надана саме з оскарження виконавчого напису, а не інша юридична послуга. Зі змісту договору неможливо встановити, яка сума витрат підлягає сплаті за надані послуги, точний розмір якої необхідний для визначення як судом, так і відповідачем граничних її розмірів.

Крім того, згідно положень договору, в підтвердження виконання сторонами умов цього договору укладається акт приймання-передачі виконаних послуг, який є невід`ємною частиною при доведеності виконання договору. Зазначеного акту представником позивача до суду не надано.

Звернуто увагу, що відповідач не погоджувався із сумою витрат на правничу допомогу позивача, які виклав у відзиві у розділі «заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем у частині стягнутих витрат на правничу допомогу, а тому рішення суду підлягає перегляду лише у даній частині.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

По суті спору рішення суду сторонами не оскаржено, а щодо розподілу витрат на правничу допомогу колегія суддів доходить наступних висновків.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду вказаної справи, представником позивача адвокатом Мацко М.А. суду надано копію договору про надання правової/професійної правничої допомоги № б/н від 12.10.2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Мацко Максимом Анатолійовичем, зі змісту пункту 3.1. якого вбачається, що за надання адвокатом правової допомоги клієнт сплачує гонорар в розмірі, порядку та у строки, передбачені додатковою угодою до даного договору.

Відповідно до пункту 3.5. договору факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому-передачі виконаних робіт, який підписується сторонами.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем наведено опис робіт/наданих послуг, які було надано, або плануються до надання в межах даної справи у частині витрат за надану правову допомогу у розмірі 9000,00 грн., які складаються з: опрацювання документів, що стосується правовідносин між ОСОБА_1 , та ТОФ «ФК «Дніпрофінансгруп» у розмірі 1500,00 грн., складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у розмірі 7500,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано до суду додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги, в якій має бути визначений розмір гонорару, порядок та строки його сплати.

Крім того, позивачем на підтвердження понесених витрат не надано акту прийому-передачі виконаних робіт, що у відповідності до укладеного договору підтверджує факт надання зазначених послуг.

Отже, з матеріалів справи видно, що окрім договору про надання правової/професійної правничої допомоги від 12 жовтня 2022 року та попереднього орієнтовного розміру витрат на правничу допомогу, які очікує понести позивач, інших доказів на їх підтвердження до суду надано не було.

Матеріали справи не містять остаточного розрахунку понесених судових витрат на правничу допомогу.

З огляду на вимоги закону, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу лише договору на правничу допомогу недостатньо, а тому колегія суддів доходить висновку, що такі витрати стороною позивача не доведені належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що судове рішення в оскаржуваній частині прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції скасувати.

У апеляційній скарзі міститься клопотання про стягнення судових витрат за розгляд апеляційної скарги на користь відповідача.

У постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 (провадження № К/9901/21650/19) зроблено висновок про те, що вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), тому немає й підстав вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на додаткове рішення (додаткову постанову) суду щодо розподілу судових витрат.

З врахуванням наведеного колегія суддів не встановила підстав для розподілу судових витрат за розгляд цієї апеляційної скарги (як судового збору, так і витрат на професійну правничу допомогу), оскільки оскаржене рішення лише в частині витрат на правничу допомогу, а не по суті позовних вимог.

Вказані висновки також узгоджуються із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 759/8017/18.

За подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині оскарження розподілу судових витрат судовий збір не сплачується.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» - адвоката Клещ Ольги Валентинівни задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 серпня 2023 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн., понесених в суді першої інстанції, скасувати.

Ухвалити у даній частині нове рішення, яким відмовити у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Судді: