Ухвала

01 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 760/15599/18

провадження № 61-9872 св 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державний реєстратор прав Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяна Петрівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що 10 серпня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Міжнародний Іпотечний Банк» (далі - ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1.06080560, згідно з пунктом 1.1 якого кредитор надає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 55 000 дол. США на строк користування 180 місяців, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за його користування у розмірі 11 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених вказаним договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі. Кредит надавався позичальнику для придбання у власність нерухомості, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

10 серпня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.0608056 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з пунктом 1.1 якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані договори мають бути визнані недійсними, оскільки перед укладенням договору споживчого кредиту позивачу не надано повну і необхідну інформацію щодо умов надання кредиту, не встановлено і не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, ще до укладення такого договору, не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості щодо досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

У момент підписання договору про іпотечний кредит позивач був введений в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, внаслідок чого волевиявлення позивача на його укладення у вигляді та розмірах, які є фактичними, суперечили його волевиявленню на укладання спірного договору про іпотечний кредит саме на таких умовах.

Договір про іпотечний кредит є недійсним з моменту його укладення відповідно до частини другої статті 548 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому недійсним є й іпотечний договір від 10 серпня 2006 року № 1.06080560.

З листа-вимоги про виселення із приміщення від 01 червня 2018 року, надісланої ОСОБА_2 на адресу позивача, йому стало відомо про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 та іпотечним договором від 10 серпня 2006 року № 1.06080560, укладеними між ОСОБА_1 і ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та відповідно перехід права вимоги до ОСОБА_2 .

Оскільки договір про іпотечний кредит та іпотечний договір є недійсними з моменту їх укладення, то і відсутні підстави для передання неіснуючих прав вимоги за цими договорами, а отже, недійсними є також договори про уступку права вимоги, а у ОСОБА_2 не виникло прав вимоги за цими договорами та реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 травня 2018 року № 126281575, підставою виникнення права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 став договір про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги № 118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 15 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б., реєстраційний № 340, та договір про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги від 15 березня 2018 року № 118К, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 4123515, прийняте державним реєстратором Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. 23 травня 2018 року, а дата державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 здійснена 18 травня 2018 року.

Державна реєстрація права власності на спірну квартиру була здійснена в порушення вимог чинного законодавства, оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень було прийняте реєстратором 23 травня 2018 року, тобто пізніше реєстрації права власності 18 травня 2018 року, що суперечить статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень».

Крім того, на момент реєстрації права власності державним реєстратором на предмет іпотеки за ОСОБА_3 діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умовах, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя, та загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири.

Спірна квартира, яка є предметом іпотеки і передана на забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого в доларах США, використовується позивачем і членами його родини як місце постійного проживання, іншого житла позивач не має, площа квартири складає 68,6 кв. м, що є менше 140 кв. м.

Навіть за умови, що кредитний договір, договір іпотеки та договори уступки вимоги були б законними, то до правовідносин, що виникли, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому реєстратор відповідно до зазначених положень пункту 4 частини першої статті 18 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та реєстрацію їх обтяжень», не могла вчиняти дії щодо звернення стягнення на квартиру.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просив суд: визнати недійсним кредитний договір про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 на суму 55 000 дол. США, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк» на строк 180 місяців зі сплатою 11 % річних; визнати недійсним договір іпотеки від 10 серпня 2006 року № 1.06080560, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновської О. Ю. за реєстровим номером № 2716; визнати недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 березня 2018 року за № 118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б. за реєстровим № 340; визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену 18 травня 2018 року; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати незаконним і скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень, прийняте 23 травня 2018 року права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані договори відповідають положення чинного законодавства, тому вимоги позивача є безпідставними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Солом`янського районного суду від 20 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Визнано недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 15 березня 2018 року за №118і, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіціною Я. Б. за реєстровим № 340.

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , проведену 18 травня 2018 року.

Визнано незаконним і скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень права власності, прийняте 23 травня 2018 року на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В решті рішення суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання незаконним і скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що фізична особа у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ, тому ОСОБА_2 не може надавати фінансові послуги. Оскільки позовні вимоги про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про державну реєстрацію прав та обтяжень є похідними від вимоги про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 перед ПАТ «Платинум Банк», яка підлягає задоволенню, тому вказані вимоги теж підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року й залишити в силі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 липня 2020 року 910/138440/18, від 04 червня 2020 року у справі № 916/1411/19, від 15 травня 2020 року у справі № 904/3938/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19, від 30 травня 2018 року у справі № 910/15567/17, від 19 лютого 2020 року у справі № 916/1408/19, від 04 червня 2020 року у справі № 916/1411/19, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 03 квітня 2019 року у справі № 910/9828/17, від 29 травня 2018 року у справі № 910/14716/17, від 09 липня 2018 року у справі № 369/5388/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 907/643/17, від 29 травня 2018 року у справі № 910/14716/17, від 14 травня 2018 року у справі № 522/19477/16-ц; постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 911/1465/19, від 16 березня 2021 року у справі № 9006/1174/18, від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17; постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року, провадження № 6-88цс14, від 04 лютого 2015 року, провадження № 6-233цс14 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 760/15599/18 із Солом`янського районного суду м. Києва.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2023 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції помилково застосовано постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, оскільки у цих справах суди виходили з інших фактичних обставин, ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій при розгляді цієї справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовті 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є мотивованим, законним й ґрунтується на належних та допустимих доказах, судом вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Просив касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 10 серпня 2006 року між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 1.06080560.

Згідно з пунктом 1.1. цього договору кредитор надає позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 55 000 дол. США на строк користування 180 місяців, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити відсотки за його користування у розмірі 11 % річних, виходячи з 360 календарних днів у році та 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках і виконати свої зобов`язання за договором в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1.2. договору, кредит надавався позичальнику для придбання у власність нерухомості, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Додатком до кредитного договору від 10 серпня 2008 року № 1.06080560 між сторони визначили порядок щомісячної сплати кредиту та відсотків.

Згідно з пунктом 3.1. договору сума щомісячного ануїтетного платежу за цим договором, що включає в себе частину суми кредиту та нарахованих за місяць процентів становить 625,13 дол. США.

10 серпня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.0608056 між ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір.

Згідно з пунктом 1.1. іпотечного договору, іпотекодавець передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

15 березня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладений договір № 118К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Згідно з додатком № 1 до цього договору право вимоги відступлено, зокрема, за договором про іпотечний кредит від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 (боржник - ОСОБА_1 ).

15 березня 2018 року між ПАТ «Платинум Банк» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) був укладений договір № 118і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Згідно з додатком № 1 до цього договору право вимоги відступлено, зокрема за іпотечним договором від 10 серпня 2006 року № 1.06080560 (іпотекодавець - ОСОБА_1 ).

Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши матеріали касаційного провадження, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Т. П. про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно підлягає закриттю з огляду на таке.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Отже, в силу вказаної норми процесуального права, яка є імперативною, повторне касаційне оскарження судових рішень заборонено.

Судом касаційної інстанції встановлено, що постанова Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у цій справі вже переглядалась у касаційному порядку за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Платинум Банк», за результатами розгляду яких Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийнято постанову від 09 грудня 2020 року про залишення рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року у незміненій частині та постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що касаційна скарга ПАТ «Платинум Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у цій справі була подана та підписана представником банка - Зайцем О. М., довіреність на представництво інтересів якого видана ПАТ «Платинум Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» Грошової С. В., яка діяла на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 лютого 2017 року № 743, від 08 жовтня 2018 року № 2743 та від 04 лютого 2019 року № 248 (а. с. 25, т.3).

Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення правління Національного Банку України від 23 лютого 2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 743 від 24 лютого 2017 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк».

Отже, з дня початку процедури ліквідації банку - 23 лютого 2017 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду здійснює повноваження органів управління банку ПАТ «Платинум Банк» (статті 37, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

У грудні 2019 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скористався правом на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, оскільки касаційна скарга була подана та підписана представником ПАТ «Платинум Банк» - Зайцем О. М., довіреність на представництво інтересів якого видана уповноваженою особою Фонду, яка на той час здійснювала повноваження органів управління банку ПАТ «Платинум Банк».

За таких обставин, оскільки є постанова Верховного Суду від 09 грудня 2020 року про залишення касаційної скарги ПАТ «Платинум Банк» без задоволення, то вказані обставини виключають повторний перегляд постанови Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року, яка набрала законної сили, у касаційному порядку.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 7 частини третьої статті 2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Набрання судовим рішенням законної сили та його обов`язковість є невід`ємними складовими принципу остаточності судового рішення - res judicata, що, у свою чергу, є складовою частиною верховенства права.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) остаточність судового рішення також зумовлена, зокрема, набранням ним законної сили, обов`язковістю до виконання, оскільки принцип остаточності судового рішення тісно пов`язаний із принципом правової певності. Так, ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» зазначив, що «...одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву».

Керуючись статтею 260, частиною другою статті 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 760/15599/18 за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», ОСОБА_2 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Київської філії Комунального підприємства «Вишеньківської сільської ради «Добробут-Гарант» Лебідь Тетяни Петрівни про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки, визнання недійсною уступки прав вимоги, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта