Справа № 500/2825/18
Провадження № 2/946/1503/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смокіної Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Кріпакової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у відведені земельної ділянки у власність та визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжними землекористувачами,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

11.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у відведені земельної ділянки у власність та визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжними землекористувачами та згідно з уточненнями від 19.10.2018 просить зобов`язати відповідачів не чинити перешкоди у відведенні земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,0835 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та визнати погодженою межу земельної із суміжними землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без їх підпису в акті прийому передачі межових знаків на зберігання.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.05.2017 звернувся до Ізмаїльського міського голови із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . Рішенням Ізмаїльської міської ради № 2340-VІI від 26.05.2017 йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Розпорядженням Ізмаїльського міського голови № 294р від 29.06.2017 вищевказаній земельній ділянці привласнено тимчасовий юридичний номер: АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 507 від 11.05.2017 погоджена схема-забудови кварталів присадибної забудови в межах АДРЕСА_2 . Позивача зобов`язано звернутися до спеціалізованої організації з приводу виготовлення проекту землеустрою та винесення в натурі меж земельної ділянки; погодити проект відведення та оформити право на земельну ділянку за вказаною адресою. У зв`язку із цим 25.01.2018 позивач звернувся до ФОН «Сердюченко Ю.Ю.» щодо виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Згідно з кадастровим планом земельної ділянки, виготовленим ФОП « ОСОБА_4 », суміжними землевласниками та землекористувачами є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . На стадії підписання акту прийому-передачі межових знаків на зберігання землекористувачі ОСОБА_3 , ОСОБА_9 відмовилися від його підписання (погодження). Тим самим вони перешкоджають позивачу проводити подальше оформлення проекту відведення земельної ділянки та оформлення права власності на земельну ділянку.

Процесуальні дії суду

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. від 15.05.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2019 зупинено провадження по справі до розгляду цивільної справи № 500/7963/18 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада Одеської області про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльська міська рада Одеської області про виділ частки в окремий об`єкт нерухомості та визнання права власності.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 відкрито апеляційне провадження на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2019.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Постановою одеського апеляційного суду від 25.02.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.03.2019 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.03.2020 відновлено провадження по справі.

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Смокіної Г.І. від 12.10.2021 справу прийнято до свого провадження в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Аргументи учасників справи

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, згідно заяви представника від 16.05.2023 просить справу розглядати у відсутність позивача та його представника, на задоволенні позову наполягає в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, згідно клопотання від 02.02.2022 позов не визнала з тих підстав, що надання позивачу дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,0835 га по АДРЕСА_1 унеможливить виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2007, яким ОСОБА_3 було виділено у реальне користування земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,0897 га, та позбавить її права оформити у власність вказану земельну ділянку.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно заяви від 18.05.2023 просить справу розглядати у відсутність представника та прийняти рішення на розсуд суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12.05.2017 ОСОБА_1 звернувся до Ізмаїльського міського голови із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0835 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Рішенням Ізмаїльської міської ради № 2340-VІI від 26.05.2017 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 6).

Розпорядженням Ізмаїльського міського голови № 294р від 29.06.2017 вищевказаній земельній ділянці привласнено тимчасовий юридичний номер: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

25.01.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ФОП « ОСОБА_4 » щодо виконання робіт по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 8).

В акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, підписи відповідачів відсутні (а.с. 17).

Згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду земельних спорів від 21.03.2018, розглянуто заяви ОСОБА_1 про відмову суміжних землекористувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_11 в погодженні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання та рекомендовано питання погодження земельної ділянки по АДРЕСА_4 (суміжні користувачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) вирішити в судовому порядку (а.с. 18).

ОСОБА_12 (1/2 частка) та ОСОБА_3 (1/2 частка) є власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджено інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2018 (а.с. 19).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2007 виділено у реальне користування ОСОБА_3 із земельної ділянки будівлі АДРЕСА_3 площею 897 кв. м у межах, визначених висновком спеціаліста від 23.08.2007, та виділено у реальне користування ОСОБА_13 із земельної ділянки будівлі АДРЕСА_3 площею 845 кв. м у межах, визначених висновком спеціаліста від 23.08.2007. Земельна ділянка площею 103 кв. м у межах, визначених висновком спеціаліста від 23.08.2007 землі з тильної сторони, якою користуються сторони, підлягає виключенню із загальної площі (а.с. 192).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.05.2020 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2007 залишено без змін (а.с. 193-195).

Рішенням Ізмаїльської міської ради від 30.11.2018 № 4594-VII у зв`язку із невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0897 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 203).

Позиція суду

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 14 Конституції України проголошено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави та порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» (далі - Закон № 858-IV), у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Ізмаїльської міської ради № 2340-VІI від 26.05.2017 позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до статті 50 Закону № 858-ІV, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки).

За змістом статті 198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Суміжними землекористувачами земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, є відповідачі. При зверненні позивача до суміжних землекористувачів з метою підписання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання останні від його підписання відмовилися.

Згідно з положеннями статті 55 Закону № 858-ІV, установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за№ 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Згідно з пунктом 3.12 Інструкції № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду України від 20.03.2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та від 12.02.2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Оскільки чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку з відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок, така відмова не створює для позивача перешкод для завершення процедури приватизації земельної ділянки, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст. 4, 81, 12, 13, 258, 263-265 ЦПК України, cт. ст. 116, 118, 122, 198 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, про усунення перешкод у відведені земельної ділянки у власність та визнання погодженою межу земельної ділянки з суміжними землекористувачами відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи

Суддя: Г.І.Смокіна