Дата документу 22.12.2023
Справа № 501/4015/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області

предмет та підстави позову: про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_3 (далі позивач) 22.10.2021 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент народження відповідач не перебувала у шлюбі, відповідно до ст.135 СК України, відомості про батькам дитини були записані за вказівкою матері, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ст. 135 СК України.

Фактично з моменту народження, онука ОСОБА_4 виховується та перебуває на повному утриманні позивача, якій у догляді за дитиною допомогали інші члени родини, а саме: чоловік позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , молодша донька позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З 2018 року відповідачка не проживає з донькою, веде асоціальний образ життя, не працює, на які кошти існує невідомо. Самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої ОСОБА_4 , не приймає участі в житті дитини, не цікавиться її розвитком, не спілкується з нею, не забезпечує її матеріально, вживає наркотичні речовини, не приймає будь-якої елементарної трудової участі у житті родини в якій виховується дитина.

Факт перебування ОСОБА_4 на утриманні позивача, а також відсутності відповідача з 2018 року за місцем проживання, підтверджується актом від 22.07.2021 за підписами мешканців будинку у якому проживає позивач.

Всі питання щодо виховання малолітньої ОСОБА_4 вирішувались позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач докладає всі свої зусилля та можливості для розвитку та виховання онуки.

Відповідач в 2018 році повідомила позивачу, що не бажає приймати участі у вихованні дитини, та 11.09.2018 видала на ім`я позивача нотаріально посвідчену заяву, відповідно до змісту якої надала позивачу право вирішувати усі питання щодо надання медичної допомоги та вжиття заходів для збереження життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_4 . Крім того, відповідач надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність на представництво її інтересів з питань, які стосуються виховання та інтересів малолітньої ОСОБА_4 .

Все вищезазначене у сукупності свідчить про небажання відповідача займатися вихованням малолітньої ОСОБА_4 , та самоусунення відповідача від виконання покладених на нею батьківських обов`язків.

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем в кв. АДРЕСА_1 .

Висновком виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування №17-48 від 05.02.2019 підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною - задоволено. Позбавлено відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 скасовано заочне рішення, та в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 змінено та доповнено резолютивну частину рішення абзацу наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_10 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

В решті рішення залишено без змін.

Позивач вказує в позові, що відповідач не припинила вести асоціальний спосіб життя та самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, позивач неодноразово зверталась з відповідними заявами до поліції.

Позивач докладає всіх зусиль з метою максимального забезпечення потреб малолітньої онуки, займається її вихованням, проявляє турботу про розвиток дитини, купує одяг, взуття та інші необхідні речі, дбає про те, щоб онука отримувала відповідне для її віку та потреб харчування.

Данні факти можуть підтвердити свідки, які вказані в позовній заяві.

Крім того, згідно характеристики з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №10 Чорноморської міської ради Одеської області малолітня ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок, вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_5 та тітка ОСОБА_6 , мати за дитиною не приходить.

Відповідач 05.10.2021 повідомила позивача про небажання виконувати батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої ОСОБА_4 .

Позивач працює, позитивно характеризується за місцем роботи.

Відповідач проживає окремо, не займається вихованням, утриманням дитини, а тому позивач вважає, що її слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач 13.06.20233 надала до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.133-138 т.1), посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо її антисоціальної поведінки, що спростовується порядним способом життя та відповідними доказами, а саме: дипломом бакалавра Одеського національного університету ім.І.І.Мечникова про отримання освіти бакалавра соціальної роботи, характеристикою наданою навчальним закладом.

Крім того, відповідач зазначає у відзиві, що вона надала довіреність від 11.09.2018 своїй матері, з метою сприяння надавати будь-яку допомогу малолітній доньці, оскільки вимушена була працювати, починаючи з народження дитини. І таким чином сподівалася на допомогу самих близьких родичів, а саме: матері та батька у вихованні малолітньої ОСОБА_11 . Однак, матір ОСОБА_1 використала таке ставлення відповідача на свою користь і намагається безпідставно позбавити її батьківських прав, незважаючи на те, що, вона не вчиняє дій щодо неналежного поводження з малолітньою дитиною, вчинення насильства по відношенню до дитини, а навпаки вживає заходів щодо комфортного середовища доньки.

Факти побачення та спілкування ОСОБА_11 з відповідачем з боку позивача підтверджується неодноразовими зверненнями до органів поліції з відповідними заявами, а також поясненнями свідків, які були присутні при побаченні ОСОБА_11 з матір`ю, коли родичі відповідача намагались уникнути побачення доньки з матір`ю.

Також відповідач зверталась до органів опіки та піклування із заявою про те, що позивач перешкоджає спілкуванню дитини з матір`ю та не впускає її до помешкання де вона зареєстрована.

На теперішній час відповідач перебуває в Збройних силах України і перебуває на території, де відбуваються бойові дії, захищає свою доньку на народ України від російської агресії, ризикує своїм життям.

Крім того, для утримання доньки 13.04.2022 вона перерахувала грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на картку позивача.

Останній раз вона бачилась зі своєю донькою 13.04.2022 під час відрядження у м.Чорноморськ з території активних бойових дій, але таке побачення із донькою далось зусиллями, оскільки її родичі приховують знаходження ОСОБА_11 .

Крім того, вона відкликала надану до суду нотаріальну заяву від 05.10.2021 про згоду з позовними вимогами та розгляду даної справи у відсутність позивача, а також згоду на позбавлення її батьківських прав.

Позивач 12.07.2022 надала до суду відповідь на відзив (а.с.167-169 т.1), просить з урахуванням викладеного в позові та відповіді на відзив, задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , позбавити ОСОБА_2 батьківських прав та встановити опіку над малолітньою дитиною.

ОСОБА_1 12.07.2022 надала до суду відповідь на відзив, просить суд задовольнити позов у повному обсязі (а.с.167-169 т.1).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Відповідач та її представник до суду не з`явились, про слухання справи повідомлялись належним чином, надали заяву (а.с.94 т.2), про розгляд справи у їх відсутності, в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.165-166 т.1; а.с.11, 87-89 т.2).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу від 22.10.2021 позов розподілено для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.53 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 09.11.2021 відкрито провадження у справі (а.с.61 62 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 24.02.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.106 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 28.10.2022 клопотання представника відповідача про витребування доказів та виклик свідків повернуто заявнику (а.с.202-203 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 02.02.2023 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено (а.с.239-141 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 18.07.2023 у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про зупинення провадження відмовлено (а.с.60-61 т.2).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях позивача, його представника, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких позивач (його представник) належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.70, 110, 194, 204, 208, 216, 243 т.1; а.с.8, 24, 58, 98 т.2).

Разом з тим, позивач та представник позивача в судові засідання не з'являлися та на електронну адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.73, 115, 120, 132, 199, 213-214, т.1; а.с.65, 86, 96, 100 т.2).

Щодо подачі представником позивача чергового клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 13.12.2023 о 14:00, з підстав того, що представник повинен прибути до Б.Дністровського районного суду Одеської області на чергове засідання щодо розгляду своєї скарги на затримання по справі №495/9525/23, суд вважає вказану причину відсутності представника відповідача в судовому засіданні неповажною з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, представник позивача неодноразово надавав до суду заяви про відкладення розгляду справи, тому судові засідання відкладались.

Доказів участі представника позивача у засідання щодо розгляду скарги на затримання по справі №495/9525/23, представником позивача адвокатом Пасічник О.В. до суду не надано.

Разом з тим, позивач та його представник до суду не з`явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі та без участі позивача на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 09.11.2021 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14 т.1).

Відповідач є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.15 т.1).

На момент народження відповідач не перебувала у шлюбі, відповідно до ст.135 СК України, відомості про батькам дитини були записані за вказівкою матері, що підтверджується та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ст.135 СК України (а.с.17 т.1).

Факт перебування ОСОБА_4 на утриманні позивача, а також відсутності відповідача з 2018 року за місцем проживання, підтверджується актом від 22.07.2021 за підписами мешканців будинку, у якому проживає позивач (а.с.25 т.1).

Відповідач 11.09.2018 видала на ім`я позивача нотаріально посвідчену заяву, відповідно до змісту якої надала позивачу право вирішувати усі питання щодо надання медичної допомоги та вжиття заходів для збереження життя та здоров`я малолітньої ОСОБА_4 (а.с.26 т.1).

Крім того, відповідач надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність на представництво її інтересів з питань, які стосуються виховання та інтересів малолітньої ОСОБА_4 (а.с.27 т.1).

Висновком виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області як органу опіки та піклування №17-48 від 05.02.2019 підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35 т.1).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною - задоволено. Позбавлено відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено її опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.36-38 т.1).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про позбавлення батьківських та встановлення опіки над малолітньою дитиною відмовлено (а.с.39-43 т.1).

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.44-49 т.1).

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 02.04.2020 змінено та доповнено резолютивну частину рішення абзацу наступного змісту:

«Попередити ОСОБА_10 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , поклавши на Чорноморську міську раду Одеської області, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням нею батьківських обов`язків».

В решті рішення залишено без змін.

Згідно висновку виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, як органу опіки та піклування, доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.98-99 т.1).

Позивач неодноразово зверталась з заявами до поліції щодо способу життя відповідача та виконання батьківських обов`язків і т.і. (а.с.50 51, 124 т.1).

Згідно характеристики з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №10 Чорноморської міської ради Одеської області малолітня ОСОБА_4 відвідує дитячий садочок, вихованням дитини займається бабуся ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_5 та тітка ОСОБА_6 , мати за дитиною не приходить (а.с.28 29 т.1).

Згідно нотаріальної заяви ОСОБА_2 від 30.05.2022, відповідач по справі скасувала та відкликала свою заяву від 05.10.2021 про позбавлення її батьківських прав у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.144 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу в Збройних силах України (а.с.143 т.1).

ОСОБА_2 13.04.2022 на утримання доньки перерахувала грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. на картку позивача (а.с.145 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 27.09.2021 звернулась до начальника служби у справах дітей Чорноморської міської ради із заявою про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від ОСОБА_10 (а.с.151-153 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 має невиконані кредитні зобов`язання, що підтверджується копіями листів банківських установ (а.с.170-175 т.1).

ОСОБА_1 07.07.2022 звернулась із заявою до відділу поліції щодо вчинення ОСОБА_2 стосовно неї кримінального злочину за ч.1 ст.121 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР (а.с.177 т.1).

Згідно копії акту судово-медичного обстеження №27/45 від 20.05.2022, у ОСОБА_1 мали місце тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, гематоми підочної ділянки справа, тощо (а.с.178-180 т.1).

Згідно відповіді генерального директора Чорноморської лікарні Комунального некомерційного підприємства №01/5-214 від 16.02.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 знаходиться на обліку у лікаря-психіатра відділення ВСМД поліклініки з 12.11.2019 з діагнозом: гострий поліморфічний психічний розлад із симптомами шизофренії, на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.1 т.2).

Згідно відповіді лікаря-нарколога №32 від 10.02.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на обліку лікаря-нарколога КНП «Чорноморська лікарня» не перебуває (а.с.2 т.2).

Згідно відповіді лікаря-психіатра спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги поліклініки КНП «Чорноморська лікарня» Чорноморської міськради від 10.02.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зверталась за психіатричною допомогою з 12.11.2019, отримувала медикаментозне лікування з приводу гострого поліморфного психічний розлад із симптомами шизофренії (а.с.3 т.2).

ОСОБА_2 24.04.2022 уклала шлюб із ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.15 т.2).

Згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками дитини вказано ОСОБА_13 та ОСОБА_15 (а.с.17 т.2).

Відповідно до довідки відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 щодо розгляду заяви ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 щодо невиконання нею батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відділу поліції не надано підтверджуючи чи зафіксованих фактів вживання ОСОБА_2 наркотичних засобів, даному випадку мають місце цивільно-правові відносини (а.с.39-46 т.2).

Відповідно до довідок Комунальної установи "Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1, ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 07.11.2022 по 15.11.2022, виписана з лікувального закладу без ознак психічного захворювання (а.с.48-49 т.2).

Судом досліджено копію обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 внесеному до ЄРДР за №80000308 від 07.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України (а.с.70-76 т.2).

V. Оцінка Суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так висновок виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, як органу опіки та піклування, доцільно позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.98-99 т.1) є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер. Органом опіки та піклування не встановлено, чи була відсутність участі матері в житті дитини постійною або тимчасовою, причини, які відносини мають місце між батьками та сторонами по справі, та не аргументовано, яким чином позбавлення батьківських прав буде сприяти забезпеченню інтересів дитини, не з`ясовано, чи можливо змінити поведінку матері у кращу сторону іншим чином, ніж позбавлення батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Посилання позивача на те, що відповідач веде асоціальний образ життя, не працює, на які кошти існує невідомо, не забезпечує дитину матеріально, вживає наркотичні речовини, не приймає будь-якої елементарної трудової участі у житті родини в якій виховується дитина, тощо, не підтверджено належними доказами, тому не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її дитини.

Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивач, суд визнає такою, що не свідчать про те, що відповідач умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Отже, позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь в її вихованні. Натомість судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт щодо спілкування відповідача з донькою.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо позбавлення відповідача батьківських прав, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, зважаючи на відмову у позові, відповідно до положень ст.141 ЦПК України покладає такі на позивача.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області) про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2023.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко