Номер провадження: 22-ц/813/2768/23
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Бобуйок І.А. 11 січня 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Малиновського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який діє від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення та визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації (т. 1 а.с. 3-8).

В обґрунтування позову Департамент комунальної власності Одеської міської ради посилався на те, що нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 96,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про право власності виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.08.2008 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованим в реєстрі драв власності на нерухоме майно 29.08.2008 року, реєстраційний номер 24523114.

З листів КП «БТІ» № 01-13/3739 від 11.08.2016 року, від 12.09.2016 року вбачається, що частина нежитлових приміщень територіальної громади увійшла до складу 65/100 частин квартири АДРЕСА_2 , та на праві приватної власності було зареєстровано за ОСОБА_6 , а 35/100 частини квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 13 04.2012 року № 7-562.

З 09.11.2012 року ОСОБА_1 , з 28.01.2015 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та з 06.02.2016 року - ОСОБА_2 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі того, що їх мати ОСОБА_6 була власником вищевказаної квартири.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було задоволено частково, усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення з нежитлового приміщення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлового приміщення, загальною площею 40,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звертався до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з метою врегулювання питання щодо виселення вищевказаних осіб разом із дітьми в позасудовому порядку. Проте, зазначені особи разом з дітьми добровільно не звільнили приміщення, у зв`язку з чим Департамент змушений звернутися до суду з метою захисту своїх прав.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2022 року позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради було задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з нежитлового приміщення, загальною площею 40,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (квартира АДРЕСА_2 ) та передано приміщення на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 такими особами, що втратили права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 (нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судові витрати у розмірі 1600,00 грн. (т. 2 а.с. 103-106).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 122-127).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається розбіжність між загальною площею та ідентифікацією приміщення, а саме, згідно свідоцтва про право власності виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.08.2008 року вбачається, що міська рада є власником нежитлового підвального приміщення №502, загальною площею 96,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 02 липня 2019 року було витребувано у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлові приміщення підвалу загальною площею 61,8 кв.м. за тією ж адресою, у той же час у даному позові позивач просить усунути перешкоди шляхом виселення відповідачів з нежитлового приміщення загальною площею 40,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апелянт зазначає, що спірне приміщення раніше відносилось до житлового фонду, у 1947 року там були квартири. Також це приміщення не є підвальним, а є цокольним поверхом.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 28.11.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.

Відповідачі були сповіщені про розгляд справи шляхом надіслання судових повісток. Однак, судові повістки, надіслані на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 , повернулись до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказані судові повістки вважаються врученими в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями пункту 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31.08.2022 року у справі № 760/17314/17).

Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про розгляд справи на 28.11.2023 року був сповіщений належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.08.2008 року серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.08.2008 року реєстраційний номер 24523114, власником нежитлових приміщень підвалу № 502 загальною площею 96,7 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Одеси.

Розпорядженням голови Малиновської районної адміністрації міста Одеси № 378/01-06 від 05.06.2007 року, на баланс КП ДЄЗ «Бугаївське» було передано підвальне приміщення площею 21,96 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 під склад.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11.08.2009 року за ОСОБА_9 , як за працівником Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Хмельницький», було визнано право користування вищезазначеним приміщення, яке в подальшому було переобладнано в квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 61,7 кв. м, житловою площею 40,1 кв. м.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 15.07.2011 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 40,2 кв. м, загальною площею 61,8 кв.м.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.03.2017 року заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 15.07.2011 року було скасовано та ухвалене нове судове рішення, згідно якого у задоволенні позову ОСОБА_9 до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру було відмовлено.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно п.п. 1 п. «а» ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Матеріали справи свідчать про те, що питання прийняття об`єкта до експлуатації не було предметом розгляду компетентного державного органу, відтак суд першої інстанції порушив норми матеріального права, вважаючи наявним спір про право, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду підлягало скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2018 року було відмовлено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 15.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_9 до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру.

Після ухвалення рішення апеляційного суду Одеської області від 15.03.2017 року, згідно якого у задоволенні позову ОСОБА_9 до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру було відмовлено, останній, не маючи на то правових підстав, згідно договору купівлі-продажу від 21.02.2012 року, передав у власність ОСОБА_10 35/100 частин квартири під АДРЕСА_2 , та відповідно до договору купівлі-продажу від 21.02.2012 року, ОСОБА_9 продав та передав у власність ОСОБА_11 65/100 частин квартири під АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 набула право власності на 65/100 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № 4-995 від 18.05.2012 року, згідно якого вона прийняла у дар об`єкт від ОСОБА_11 .

На 35/100 частин квартири АДРЕСА_1 право власності набули ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору дарування № 840337 від 13.04.2012 року, згідно якого вони прийняли у дар об`єкт від ОСОБА_10 .

З листів КП «БТІ» від 11.08.2016 року та від 12.09.2016 року вбачається, що частина нежитлових приміщень територіальної громади увійшла до складу 65/100 частин квартири АДРЕСА_2 , та на праві приватної власності була зареєстрована за ОСОБА_6 , а 35/100 частини квартири АДРЕСА_2 , було зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 13.04.2012 року № 7-562.

09.11.2012 року ОСОБА_1 , 28.01.2015 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , та 06.02.2016 року - ОСОБА_2 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі того, що їх мати ОСОБА_6 була власником вищевказаної квартири.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року у справі № 521/14144/16 позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності, було задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 40,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом вивільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 40,3 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради судовий збір в рівних частинах по 1378 грн. з кожного. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2017 року заочне рішення Малиновського районного суд м. Одеси від 07.06.2017 року було скасовано.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.07.2018 року у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року у справі № 521/14144/16, з урахуванням ухвали суду від 17.09.2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18.07.2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення. Позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності задоволено частково. Витребувано у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 61,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 61,8 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14.12.2020 року постанову Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року залишено без змін.

При вирішенні справи № 521/14144/16 колегія суддів виходила з того, що ОСОБА_9 не набув право власності на спірний об`єкт нерухомості, не є його власником, у зв`язку із чим останній не мав права на укладання правочинів щодо відчуження нежитлового приміщення підвалу загальною площею 61,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - на користь відповідачів.

Власником нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 61,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що права власника спірного нежитлового приміщення - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, є порушеними, та підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в частині витребування у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 61,8 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та усунення перешкод у користуванні шляхом звільнення вищезазначеними особами цих приміщень.

Колегія суддів зазначає, що обставини, встановлені Одеським апеляційним судом від 02.07.2019 року у справі № 521/14144/16, є преюдиційними при розгляді даної цивільної справи, оскільки преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 47 Конституції України передбачено і закріплено право кожного на житло, за якою ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради, згідно з положення «Про департамент комунальної власності Одеської міської ради», яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752-VI, є виконавчим органом Одеської міської ради, наділеним повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади м. Одеси.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно абз. 9 ст. 4 ЖК України, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Тобто, право користування відповідачів спірним нежилим підвальним приміщенням є похідним від права власності на це приміщення ОСОБА_6 , яка в свою чергу, не набула у встановленому законом порядку право власності на це приміщення, і постановою Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року у справі № 521/14144/16 спірне приміщення було витребувано на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Колегія суддів враховує, що під час розгляду справи № 521/14144/16 спростована презумпція правомірності набуття ОСОБА_6 права власності на спірне майно, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що спірне нежитлове приміщення підвал вибуло з власності територіальної громади м. Одеси поза її волею, на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано, що є підставою для застосування положень ст. 388 ЦК України.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції при розгляді даної справи дійшов правильного висновку про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з дітьми з нежитлових приміщень підвалу, та визнання їх такими, що втратили права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 (нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ), оскільки їх право користування нежитловим приміщенням є похідним від права власності на це приміщення їх матері ОСОБА_6 , яке було скасовано судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про те, що з наявних у матеріалах справи доказів вбачається розбіжність між загальною площею та ідентифікацією приміщення, а саме, згідно свідоцтва про право власності виконавчого комітету Одеської міської ради від 07.08.2008 року вбачається, що міська рада є власником нежитлового підвального приміщення №502, загальною площею 96,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 02.07.2019 року було витребувано у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нежитлові приміщення підвалу загальною площею 61,8 кв.м. за тією ж адресою, у той же час у даному позові позивач просить усунути перешкоди шляхом виселення відповідачів з нежитлового приміщення загальною площею 40,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи не мають правового значення для вирішення справи, оскільки не спростовують факт належності спірного нежитлового приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а також не спростовують факт відсутності у апелянта правових підстав для користування вказаним приміщенням підвалу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 про те, що спірне приміщення раніше відносилось до житлового фонду, у 1947 року там були квартири, а також це приміщення не є підвальним, а є цокольним поверхом, - безпідставними та спростовуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої за адресою: АДРЕСА_3 , розташовані нежитлові підвальні приміщення, які не є об`єктом житлової нерухомості.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11.01.2022 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 грудня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе