справа № 489/372/22 провадження №2/489/453/23
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Клюсевич-Шарапової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

У січні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.07.2019 відповідач подарував їй 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 . За вказаною адресою зареєстровані сторони, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . В той же час відповідач з вересня 2019 року в зазначеній квартирі не проживає, особистих речей не залишив, про майно не дбає, участі в обслуговувані квартири не приймає, витрат на утримання нерухомого майна не несе. На теперішній час відповідач перебуває в Італії. Він не заперечує факт втрати ним права на проживання, проте, незважаючи на неодноразові прохання знятись з реєстрації, жодних дій для цього не здійснив. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 25.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання, призначене на 06.07.2023, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач причини своєї неявки не повідомила, направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання.

Відповідач надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розгляд справи провести за його відсутності. Додатково зазначив, що більше трьох років не проживає за вказаною в позові адресою та не має наміру там проживати у майбутньому.

Треті особі причини своєї неявки не повідомили, правом на подання пояснень щодо позовної заяви не скористались, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.01.2004, виданого Фондом комунальної власності міської ради на підставі рішення №248-р, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 по 1/4 частці кожному.

Згідно договору дарування 1/4 частки у праві спільної часткової власності на квартиру від 29.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Шульгачем Р.С., ОСОБА_2 подарував позивачу 1/4 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані вище обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно довідка №296221022 від 25.01.2022.

Згідно відповіді Відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 21.04.1998.

Актом про не проживання особи від 04.01.2022 засвідченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та головою правління ОСББ «Провулок Першотравневий 63» Гонторенко С.А. підтверджується, що відповідач в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з вересня 2019 року.

В своїй заяві від 06.07.2023 відповідач також підтвердив, що не проживає за вищевказаною адресою не проживає більше трьої років та не має наміру там проживати.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права громадян на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій в здійсненні покладених на них завдань по управлінню житловим фондом, експлуатації і збереженню його.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позивача, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом.

Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду за квитанцією №4268-0706-4001-3524 від 19.01.2022, що складає 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2

Повний текст судового рішення складено 06.07.2023.

Суддя І.В.Коваленко