КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Кулікова С.В., Невідома Т.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги від 29.01.2022 у розмірі 72 852,00 грн та грошові кошти за медичне дослідження - 2 800,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 12 781,40 грн, 3% річних в розмірі 1 753,47 грн, а також судові витрати, які складаються з суми судового збору - 1 073,60 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 29.01.2022 між сторонами був укладений Попередній договір № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору, позивачкою 29.01.2022 було сплачено авансовий платіж у розмірі 72 852,00 грн. крім того, позивачем були сплачені витрати за медичне дослідження у сумі 2 800,00 грн.

У зв`язку з воєнними діями, позивач була змушена виїхати за межі м. Києва та нею було обрано інший медичний заклад для народження дитини, тож відповідно ОСОБА_1 не мала змоги скористатися послугами відповідача, основний договір про надання медичних послуг з ведення пологів не був укладений, жодних послуг від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» позивач не отримувала. 13.03.2022 ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на своєму офіційному сайті опубліковало інформацію про вимушене призупинення своєї роботи у зв`язку з військовою агресією рф.

15.03.2022 позивачем направлено вимогу про повернення суми авансового платежу за Попереднім Договором № 20ПП/01/2022, у зв`язку із не укладенням сторонами Основного Договору.

Проте, 05.04.2022 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшов лист ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», яким відмовлено у поверненні суми авансового платежу, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин. До теперішнього часу відповідачем сплачені за попереднім договором кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом (а.с. 1-4).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Комфорт» від 29.01.2022 та грошові кошти за медичне дослідження у розмірі 75 652,00 грн; інфляційні втрати у розмірі 12 781,40 грн, три проценти річних у розмірі 1 666,40 грн. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 072,53 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 71-74).

В апеляційній скарзі, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що укладений попередній договір передбачає собою укладення у певному терміні тижня вагітності типового договору про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, місце надання яких зазначено в основному договорі.

Надати послугу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не мало фізичної можливості, оскільки позивачка не зверталась до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» у відповідності до пункту 1.1 попереднього договору стосовно укладання основного договору та у ТОВ «Лелека» пологи не проводила.

Звертає увагу на те, що договорами передбачено звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договорів у разі виникнення форс-мажорних обставин, які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки за цим договором, зокрема війну і воєнні дії.

Окрім зазначеного вказує, що введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливило виконання своїх обов`язків перед позивачкою за договорами спостереження та ведення, а також додатковою угодою, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій.

06.03.2022 ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на своїй сторінці у Facebook та на своїй сторінці в Instagram повідомило про зупинення прийому пацієнтів у Пуща-Водиці у зв`язку із активними військовими діями біля пологового будинку. Пологовий будинок не приймав пацієнтів до 01.09.2022.

З початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок в пологовому будинку в якості укриття.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно стягнув 3% річних та інфляційні втрати, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Так як, будівля пологового будинку зазнала значних пошкоджень через бойові дії, робота була призупинена, і введення військового стану офіційно визнається форс-мажорною обставиною. А тому, положення ст. 617 ЦК України звільняють ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від відповідальності, передбаченою ст. 625 ЦК України у даному випадку (а.с. 78-83).

Відзиву від позивача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2022 між сторонами укладено Попередній договір № 20ПП/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», відповідно до умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у медичному закладі відповідача або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності позивача (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт», на умовах якого позивач могла отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів, на основі діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в Медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 Попереднього договору позивач здійснила на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 72 852,00 грн. Вказана сума, згідно положення п. 1.4 Попереднього договору, дорівнює ціні/вартості послуг відповідача за Основним договором.

Пунктом 1.6 Попереднього договору передбачено, що грошові кошти, сплачені пацієнтом у якості Авансового платежу за Попереднім договором зараховується в рахунок оплати ціни послуг відповідача за Основним договором.

Сплата відповідного авансового платежу позивачем на користь відповідача підтверджується рахунком-фактурою № 70911 від 29.01.2022.

Крім того, згідно з рахунком-фактурою № 70912 від 29.01.2022 позивачем на користь відповідача сплачено 2 800,00 грн за медичне дослідження - розширений генетичний скринінг на 42 спадкові захворювання обміну речовин.

У зв`язку з військовою агресією рф проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28.02.2022 за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія рф проти України з 24.02.2022 є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

В матеріалах справи мається письмова вимога позивача ОСОБА_1 про повернення авансового платежу, датована 15.03.2022.

05.04.2022 відповідачем надіслано електронний лист із підтвердженням запиту про відмову від підписання Основного договору, при цьому з вказаного листа вбачається, що він направлений у відповідь на лист позивача від 31.03.2022.

Таким чином, з 31.03.2022 у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення позивачу Авансового платежу та платежу за медичне обстеження на загальну суму 75 652,00 грн. протягом 5 робочих днів, тобто до 05.04.2022.

Відповідно до ч. 1 ст.і 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України)

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 627,628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 630 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі встановленій для основного договору. Зобов`язання встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не виконав умови Попереднього договору у строки, визначені п.1.1 цього договору, не уклав з позивачем Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, пакет «Комфорт» - Основний договір, медичні послуги позивачу не надав, а також беручи до уваги пояснення відповідача, яким останній визнав факт наявності у відповідача перед позивачем непогашеної заборгованості на загальну суму 75 652,00 грн., тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано надав оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, та погодився із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку рф, і такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Разом із тим, відповідно до ст. 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позовні вимоги стосуються повернення коштів за сплачені та не надані послуги, а не відповідальності за невиконання договорів, отже наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 75 652,00 грн. Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції в цій частині не спростовують.

При цьому, надання медичної допомоги пораненим військовослужбовцям Збройних Сил України, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим є проявом громадянської позиції та доброчинності, проте не може бути підставою для неповернення коштів у разі невиконанням умов договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то слід зазначити наступне.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Окрім зазначеного, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині розміру судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

28.12.2022 між ОСОБА_1 та адвокатом Бондарук Я.М. укладено Договір про надання правової допомоги (юридичних послуг) № 1, відповідно до умов якого адвокат приймає доручення від клієнта здійснити надання допомоги при подачі позову про стягнення з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів за невиконання зобов`язання за Попереднім договором № 20ПП/01/2022 від 29.01.2022.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що за виконання договору клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 15 000,00 грн.

Згідно Акту прийому-передачі виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги (юридичних послуг) №1 від 29.12.2022, підписаного позивачем та адвокатом Бондарук Я.М., останньою виконано роботи з підготовки до розгляду та безпосереднього розгляду справи в суді на загальну суму 15 000,00 грн.

ОСОБА_1 здійснила оплату вартості надання правничої допомоги, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 74 від 28.12.2022.

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова Верховного Суду від 23.06.2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц).

Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо завищення розміру заявлених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.В. Кулікова

Т.О. Невідома