ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5989/23 Справа № 202/1817/22 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ "Кей-Колект", ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_2 посилалася на те, що 15 червня 2001 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як продавцями, та ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Після укладення вказаного договору рієлтор, який займався супроводження угоди, отримав від ОСОБА_2 грошові кошти та оригінали документів (у тому числі паспорт) для реєстрації квартири у КП ДМБТІ. Сім`я ОСОБА_2 отримала ключі від квартири та вселилась у неї де наразі продовжує проживати. 29 жовтня 2008 року цю квартиру було продано вдруге, Осіпови, користуючись відсутністю реєстрації договору купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року, повторно продали квартиру ОСОБА_8 , яка для купівлі спірної нерухомості укладала кредитний договір та у забезпечення якого передала спірну квартиру в іпотеку, на підставі договору іпотеки. В подальшому було укладено договір купівлі-продажу, де ТОВ "Кей-Колект" продало, а ОСОБА_1 набула у власність спірну квартиру. 19 квітня 2021 року ОСОБА_2 зареєструвала своє право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2001 року. 13 жовтня 2021 року ОСОБА_1 повторно реєструвала договір купівлі-продажу квартири від 31 липня 2020 року. Після чого 25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладали договір іпотеки. Вказані обставини супроводжуються судовими спорами. Таким чином, спірна квартира незаконно вибула з володіння позивача та неодноразово була відчужена, що порушує права позивача, як власника. Також позивачем зазначено, що відсутність реєстрації права власності на квартиру та реєстрації рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після отримання відповідного рішення суду було неможливе з об`єктивних причин. На теперішній час ОСОБА_2 виповнилося 74 роки, єдиним доходом є мінімальна пенсія, окрім проблем із здоров`ям, з`явились проблеми з опорно-руховим апаратом, внаслідок чого вона не покидає межі своєї квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , яка перед смертю важко хворіла і потребувала постійного лікування. На підставі викладеного ОСОБА_2 просила суд витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на свою користь; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2020 року, укладений між ТОВ "Кей-Колект" та ОСОБА_1 та скасувати відповідні записи про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір іпотеки №1802, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасувати запис про іпотеку; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2020 року, укладений між ТОВ "Кей-Колект" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. та скасовано записи №444968808 від 13 жовтня 2021 року, №37577260 від 31 липня 2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Визнано недійсним договір іпотеки №1802, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасовано запис про іпотеку №44630774 від 25 жовтня 2021 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Витребувано квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ТОВ "Кей-Колект", ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 1 518 грн. 48 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 30 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ТОВ "Кей-Колект" просить рішення суду від 30 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення судом норм матеріального права.

У відзиві на апеляційні скарги ОСОБА_2 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду від 30 березня 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів 03 квітня 2000 року (т.1 а.с.94).

У червні 2001 року за №487 виконавчим комітетом Індустріальної районної ради прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_11 на продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , при наявності неповнолітнього сина - ОСОБА_12 , 1991 року народження (т.1 а.с.96).

15 червня 2001 року ОСОБА_5 , діючи від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , як продавці, та ОСОБА_2 , як покупець, уклали договір купівлі продажу квартири, за яким відчужили та набули, відповідно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.93).

Відповідно до вказаного вище договору квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 3 квітня 2000 року Виконкомом міської Ради народних депутатів. Продаж вчинено за шість тисяч сімсот дев`яносто шість гривень, які продавці одержали повністю від покупця ОСОБА_2 до підписання цього договору. Право власності на квартиру, яка відчужується, виникає у покупця з моменту підписання цього договору. Вказаний договір складено у двох примірниках, з яких один залишається у справах приватного нотаріуса Лобуренко І.Ю., а другий видається покупцю. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лобуренко І.Ю., зареєстровано у реєстрі за №1289 викладено на нотаріальному бланку АЕВ №023560. Наявна відмітка про те, що договір підлягає реєстрації у БТІ (т.1 а.с.93).

Згідно копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №20390426 від 29 вересня 2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_5 продовжувались значитись власниками квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с.27).

29 жовтня 2008 року між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , підписантом від якої була ОСОБА_13 на підставі довіреності, як продавцями, та ОСОБА_8 , як покупцем, було укладено договір купівлі продажу спірної квартири АДРЕСА_1 Договір посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Кулінічем А.С., зареєстровано в реєстрі 1285 (т.2 а.с.21).

29 жовтня 2008 року між Акціонерним інноваційним банком України "Укрсоцбанк" та ОСОБА_8 було укладено договір іпотеки №0/1 у забезпечення виконання ОСОБА_8 , як іпотекодавцем, договору про надання споживчого кредиту №0 від 29 жовтня 2008 року та договору про надання споживчого кредиту №0/1 від 29 жовтня 2008 року, що були укладені між Акціонерним інноваційним банком України "Укрсоцбанк" та ОСОБА_8 . Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. Предметом іпотеки стала спірна квартира, яка належала ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 29 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. по реєстру №1285 (т.1 а.с.105, 106).

12 грудня 2011 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "Кей-Колект" було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ "Кей-Колект" набуло право вимоги за договором іпотеки №0 від 29 жовтня 2008 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №5207-5208, що підтверджується копією виписки з Договору про відступлення прав вимоги (т.1 а.с.113-115).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року у справі № 2/0417/82/12 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , треті особи відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, житлове комунальне підприємство "Північне" про усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , КП ДМБТІ, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Кулініч А.С. , ПАТ "Укрсиббанк" про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власностібуло задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року скасовано. У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , треті особи відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, житлове комунальне підприємство "Північне" про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , КП ДМБТІ, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Кулініч А.С. , ПАТ "Укрсиббанк" про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності - задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності, за реєстраційним №24865519, ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 171 грн. (т.1 а.с.9, 10).

Мотивами ухваленого судом апеляційної інстанції вказаного рішення суду від 11 вересня 2013 року слугувало те, що суд першої інстанції, який відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 , не звернув уваги на те, що згідно чинного законодавства на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 15 червня 2001 року між Осіповими та ОСОБА_2 набуття права власності не пов`язувалось з його державною реєстрацією, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 не набула права власності на спірну квартиру, оскільки договір купівлі-продажу не був зареєстрований у КП ДМБТІ.

Також цим рішенням апеляційного суду встановлено, що після укладання договору купівлі-продажу спірної квартири 15 червня 2001 року ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вже не були її власниками, вони не мали права на її відчуження, а тому укладений 29 жовтня 2008 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між Осіповими та ОСОБА_8 визнано недійсним. Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на спірну квартиру - судом апеляційної інстанції було відмовлено у зв`язку із тим, що її право власності на спірну квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2001 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 рудня 2021 року касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , треті особи відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, житлове комунальне підприємство "Північне" про усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , треті особи ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , КП ДМБТІ, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І.Ю., Кулініч А.С. , ПАТ "Укрсиббанк" про визнання договору купівлі - продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_15 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року - закрито (т.1 а.с.11-15).

Вказане рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року набрало законної сили.

Встановлено, 26 червня 2020 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ТОВ "Кей-Колект" на підставі договору іпотеки №0/1, виданого 09 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кулініч А.С.; дублікату договору іпотеки, виданого 01 березня 2019 року Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровської області за реєстровим 2-70; договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки серія та номер 5207-5208, виданого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В.; виписки з договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (т.1 а.с.109).

31 липня 2020 року між ТОВ "Кей-Колект", в особі ОСОБА_16 , як продавця, та ОСОБА_1 , як покупця, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ТОВ "Кей-Колект" продало, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О., зареєстровано в реєстрі за №972. Відповідно до вказаного вище договору спірна квартира належала ТОВ "Кей-Колект" на підставі дублікату Договору іпотеки №0/1, посвідченого 9 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч А.С. за реєстровим №1287, дублікат видано 1 березня 2019 року Державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області за реєстровим №2-70, Виписки з Договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Саєнко Е.В. за реєстровим №194; право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. (т.1 а.с.99, 100).

31 липня 2020 року ОСОБА_16 надав заяву (згоду) у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ричці Ю.О., згідно якої підтвердив, що спірна квартира набувається його дружиною, ОСОБА_1 за грошові кошти, які є її особистою приватною власністю. У заяві вказав, що право власності на вказане майно він не набуває, воно буде вважатися особистою приватною власністю дружини ОСОБА_1 (т.1 а.с.104).

31 липня 2020 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу від 31 липня 2020 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №218653296 (т.1 а.с.19-23).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №254098114 від 23 квітня 2021 року, право власності на спірну квартиру 19 квітня 2021 року було зареєстровано за ОСОБА_2 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., підстава для державної реєстрації - договір купівлі-продажу, виданий 26 липня 2010 року, серія 1592, видавник ПНДМНО ОСОБА_17 (т.1 а.с.16).

13 жовтня 2021 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 972 від 31 липня 2020 року, виданого ПНДМНО Ричка Ю.О. , що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно інформаційної довідки №281972525 від 29 жовтня 2021 року (т.1 а.с.20-23).

Згідно тієї ж інформаційної довідки №281972525 від 29 жовтня 2021 року спірна квартира 31 липня 2021 року стала предметом іпотеки на підставі договору іпотеки серія та номер №1802, виданого 25 жовтня 2021 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч О.М., де іпотекодавцем є ОСОБА_1 , а іпотекодержателем - ОСОБА_3 , умовами якого є забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики у розмірі 50 000 грн. від 25 жовтня 2021 року, номер запису про іпотеку: 44630774 (т.1 а.с. 20-23, 204-208).

На підставі договору іпотеки серія та номер 1802 від 25 жовтня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. 25 жовтня 2021 року було накладено обтяження на спірну квартиру, де обтяжувачем є ОСОБА_3 , номер запису обтяження 44630668 (т.1 а.с.20-23).

Також інформаційна довідка №281972525 від 29 жовтня 2021 року містить інформацію про власника спірної квартири, станом на 20 січня 2009 року, якою була ОСОБА_8 , на підставі договору купівлі - продажу ВКТ №422482 реєстр № 1285, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулінічем А.С. (т.1 а.с.20-23).

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року у справі №202/6687/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виселення було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (т.2 а.с.65-71).

Вказане рішення суду мотивовано тим, що на час розгляду справи спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_2 , а співвідповідач ОСОБА_4 є її донькою, які проживають в спірній квартирі та яка є єдиним їх житлом, окрім цього, суд також враховує, що квартира повторно вибула з володіння відповідача ОСОБА_2 , яка є законним її власником поза її волі, тому не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача про виселення. Вказаним вище судовим рішенням встановлено, що в спірній квартирі з 2001 року проживають відповідачі ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_4 .

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року набрало законної сили.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі, що переглядається, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного засування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення у скасованій частині нового рішення.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 ЦК УРСР 1963 року).

За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (частина перша статті 128 ЦК УРСР 1963 року), а відповідно до статті 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Встановлено, 15 червня 2001 року ОСОБА_5 , діючи від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , як продавці, та ОСОБА_2 , як покупець, уклали договір купівлі продажу квартири, за яким відчужили та набули, відповідно, право власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.93).

Оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири укладений між ОСОБА_5 , діючої від себе, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , та ОСОБА_2 було нотаріально посвідчено 15 червня 2001 року, то саме із цієї дати у ОСОБА_2 виникло право власності на спірну квартиру.

Вказане встановлено рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у цивільній справі №2/0417/82/12.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Слід зазначити, договір купівлі-продажу квартири був укладений між ОСОБА_5 , яка діяла від себе, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_10 , та ОСОБА_2 , який було нотаріально посвідчено 15 червня 2001 року, жодного разу не був предметом спору у судових справах, недійсним не визнавався, доказів його нікчемності суду не зазначено та не надано.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №254098114 від 23 квітня 2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 19 квітня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_2 (т.1 а.с.16).

Отже, позивач ОСОБА_2 є власником спірної квартири - АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року, та її право власності на цю квартиру зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказану квартиру за рішенням суду є надмірними та не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2020 року, укладеного між ТОВ "Кей-Колект" та ОСОБА_1 , скасування записів про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , визнання недійсним договору іпотеки №1802, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасування запису про іпотеку слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 цього Кодексу).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, в першу чергу акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Встановлено, позивач ОСОБА_2 з 15 червня 2001 року є власником спірної квартири - АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Договір купівлі-продажу цієї квартири від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , підписантом від якої була ОСОБА_13 на підставі довіреності, як продавцями, та ОСОБА_8 , як покупцем, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у цивільній справі №2/0417/82/12 визнано недійсним та скасовано запис про державну реєстрацію права власності, за реєстраційним №24865519 ОСОБА_8 .

Тобто, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вже не були власниками спірної квартири станом на 29 жовтня 2008 року, а відтак вони не мали права на її відчуження 29 жовтня 2008 року.

Слід зазначити, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача).

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вже не були власниками спірної квартири станом на 29 жовтня 2008 року, а тому вони не мали права на її відчуження, та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у цивільній справі №2/0417/82/12 було визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 29 жовтня 2008 року, що був у кладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , тому відсутні правові підстави для визнання недійсними всіх правочинів, які були укладені щодо спірної квартири, після 29 жовтня 2008 року.

Стосовно позовних вимог позивача про скасування відповідних записів про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та скасування запису про іпотеку слід зазначити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У частині 2 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року та на час прийняття оскаржуваних рішень) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому, починаючи з 16 січня 2020 року, цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Такі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 913/175/20.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для скасування записів про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та скасування запису про іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

З позовними вимогами про скасування відповідного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо оскаржених договорів позивач до суду у цій справі не зверталася.

Стосовно позовних вимог про витребування з незаконного володіння квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положеннями частини 2 статті 388 ЦК України встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц зазначила, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Отже, тільки власник майна має право витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем.

Встановлено, позивач ОСОБА_2 з 15 червня 2001 року є власником спірної квартири - АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №254098114 від 23 квітня 2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 19 квітня 2021 року зареєстровано за позивачем ОСОБА_2 .

Враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею, на підставі договорів, укладених особами, які не мали права її відчужувати, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про витребування квартири АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь законного власника - ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність підстав витребування спірної квартири у неї на користь позивача є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги ТОВ "Кей-Колект" про помилковість рішення суду в частині витребування спірної квартири на користь позивача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційні скарги слід задовольнити частково, рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року скасувати частково та ухвалити нове рішення у скасованій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Хоміч Оксана Михайлівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки та визнання права власності - скасувати в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. та скасування записів №444968808 від 13 жовтня 2021 року, №37577260 від 31 липня 2020 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі прав на нерухоме майно; визнання недійсним договору іпотеки №1802, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та скасування запису про іпотеку №44630774 від 25 жовтня 2021 року у Державному реєстрі прав на нерухоме майно; визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова