справа № 757/3079/22-ц головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
провадження № 22-ц/824/5734/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання додаткової угоди недійсною, припинення кредитного договору, припинення зобов`язання за основним договором, припинення договору іпотеки та стягнення надмірно сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 30 грудня 2016 року; визнати припиненим кредитний договір № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 13 березня 2011 року; визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року; визнати припиненим договір іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року та вилучити запис про іпотеку та зняття заборони відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. на підставі іпотечного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року щодо об`єкта обтяження - квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 55 144,13 доларів США (еквівалент 1 516 460,00 грн.) надмірно сплачених коштів за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 рокупозовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, матеріального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ним подавався позов до того ж відповідача до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та мав розглядатися у справі № 932/4810/20, проте вказаний позов було відкликано самим позивачем перед подачею позовної заяви до Печерського районного суду м. Києва, оскільки позивач обізнаний, що заборонено законом звертатися до того ж самого відповідача з тим самим предметом спору. Про даний факт також була постановлена відповідна ухвала від 20 січня 2022 року. Також, позивач зазначає, що позовні вимоги, які було подано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та Печерського районного суду м. Києва значно відрізняються і не можуть бути визнані як однорідні, оскільки в першу чергу у позовній заяві по справі № 757/3079/22-ц ставиться під сумнів законність додаткової угоди до кредитного договору, і потім лише як наслідок визнання зобов`язання припиненими та інші похідні від нього позовні вимоги. Предметом спору за оскаржуваною ухвалою є додаткова угода, через яку саме відповідач і продовжував нараховувати заборгованість позивачу, а предметом спору у справі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було визнання припиненим кредитного договору від 24 лютого 2006 року № DNHLGK0000499, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, зі сторони позивача під час звернення із позовом по справі № 757/3079/22-ц не було порушено п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Тому, суд першої інстанції не дослідивши в повному обсязі матеріали справи помилково дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує про те, що звертаючись до Печерського районного суду м. Києва суду із вказаним позовом, позивач надав відповідне підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, однак, у той же самий час у провадженні Бабушкінсього районного суду м. Дніпропетровська перебуває аналогічний позов, чим ввів суд в оману. Подання ОСОБА_1 даного позову є зловживанням останнім процесуальними правами, а тому такий позов підлягає залишенню без розгляду. У даному випадку немає правового значення те, чи постановлена на даний момент ухвала про прийняття позову ОСОБА_1 в якості зустрічного до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Визначальним є те, що на момент подачі ОСОБА_1 даного позову до Печерського районного суду м. Києва, до іншого суду вже був поданий аналогічний позов. Відповідна позиція висловлена у постанові Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року у справі №504/1541/20. Так, обидві позовні заяви містять вимоги про визнання припиненими всіх зобов`язань за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року; визнання припиненим кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року; стягнення з АТКБ «Приватбанк» надмірно сплачених коштів та визнання припиненим договору іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд не погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа №932/18524/19 за позовом АТКБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в межах якої 05 червня 2020 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненими всіх зобов`язань за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 16 жовтня 2014 року; визнання припиненим кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року; стягнення з АТКБ «Приватбанк» надмірно сплачених коштів у розмірі 68 355,91 доларів США; визнання припиненим договору іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Для залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 257 ЦПК України, необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Залишення позову без розгляду у цьому разі можливе лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема залишати позов без розгляду.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Сторони - особи (фізичні, юридичні), які набувають із пред`явленням позову певного процесуального статусу, зокрема позивач - особа яка звертається до суду з метою поновлення свого порушеного права, встановлення та визнання права, відповідач - особа, яка, зокрема зазначене право не визнає.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає розгляду таких позовів.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року в справі № 372/2230/17-ц (провадження № 61-31594св18).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем та відповідачем у справі №757/3079/22-ц є ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» та у справі №932/18524/19 позивачем за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом є ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк». Тобто, сторони у зазначених справах є тотожними, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

При цьому, предмет і підстави заявлених позовних вимог у вказаних справах апеляційний суд не вважає тотожними з наступних підстав.

Аналізуючи зміст позовних вимог у справі №757/3079/22-ц та у справі №932/18524/19 вбачається наступне.

У справі №757/3079/22-ц ОСОБА_1 звернувся з позовом та просив:

- визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 30 грудня 2016 року, при цьому, в зустрічній позовній заяві у справі №932/18524/19 позивач просив визнати припиненими зобов`язання з 16 жовтня 2014 року;

- визнати припиненим кредитний договір № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року з 13 березня 2011 року, при тому, що в зустрічній позовній заяві не зазначено за який період позивач просить припинити зобов`язання;

- визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 20 серпня 2013 року до кредитного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року, при цьому, такої вимоги у справі №932/18524/19 позивач не заявляв;

- визнати припиненим договір іпотеки № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року та вилучити запис про іпотеку та зняття заборони відчуження предмета іпотеки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснений державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. на підставі іпотечного договору № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року щодо об`єкта обтяження - квартири АДРЕСА_1 . При цьому, у зустрічній позовній заяві по справі №932/18524/19 позивач не просить вилучити запис про іпотеку та зняти заборону про відчуження;

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 55 144,13 доларів США (еквівалент 1 516 460,00 грн.) надмірно сплачених коштів за кредитним договором № DNHLGK00000499 від 24 лютого 2006 року. В зустрічній позовній заяви ОСОБА_1 просив стягнути 68 355,91 доларів США.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вважав, що у цивільних справах № 757/3079/22-ц та № 932/18524/19 є спір про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому необґрунтовано залишив позов без розгляду з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстав.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 255, 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2022 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.