Справа № 308/400/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області , місцезнаходження: м.Ужгород, пл.Народна, 4, у якій заявник просить суд:

- встановити факт належності записів, що стосуються трудової діяльності відображені в трудовій книжці, яка розпочата 03 жовтня 1977 року на ім`я російською мовою « ОСОБА_2 » 1959 року народження та записи що містяться в Архівній довідці про стаж роботи від 18.11.2019 №537/01-13, Архівній довідці про заробітну плату для обчислення пенсії від 18.11.2019 №538/01-13, КП «Ужгородський районний трудовий архів Ужгородської районної ради» - гр. ОСОБА_1 29.08.1959 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити вірною датою прийняття на роботу ОСОБА_1 29.08.1959 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаду старшого товарознавця бази Ужгородської оптової торгівельної бази В/К «Союзплодімпортторг» - 01 серпня 1982р., за наказом №3-к, від 30.07.1982р. Дата звільнення з посади ведучого спеціаліста - 25 травня 1993р., за наказом №3-К, від 25.03.1993р.

Вирішуючи питання про наявність підстав для прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження за заявою, суддя виходив із такого.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статі 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження №61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження №61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження №61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження №61-18230св19).

Зі змісту заяви ОСОБА_2 вбачається, що останній звернувся до суду з метою встановлення факту належності записів у трудовій книжці та архівних довідках. Крім того, заявник просить суд встановити вірними дати прийняття на роботу та звільнення, що зазначені у трудовій книжці.

Суддя встановив, що рішенням №01 від 22.11.2022 заявнику відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Як убачається з названого рішення, заявнику до страхового стажу не зараховано період з 04.09.1982 до 25.05.1993, зважаючи на те, що: «наявне виправлення дати прийняття і дати наказу на прийняття та розбіжність між датою звільнення та датою наказу на звільнення 2 місяці». Крім того, органом, що призначає пенсії відхилено посилання заявника на архівну довідку від 18.11.2019 №537/01-13 з огляду на розбіжності імені та по-батькові, що зазначені у трудовій книжці та наведеній довідці.

Заявник зауважує, що наявні у документах неточності є перешкодою в реалізації його права на призначення пенсії.

Між тим, суддя акцентує увагу на тому, що заявник не ставить питання про встановлення належності документа певній особі. На думку судді, характер формулювань заявника слід трактувати з урахуванням суті окремого провадження та ознак справ, які можуть розглядатися в означеному порядку.

Заявник просить суд встановити дійсність (достовірність) змісту перелічених документів. Із наведеного слідує, що визначальним та юридично значимим для заявника являється не факт належності йому певних документів, а підтвердження тих обставин, котрі у таких документах зафіксовано.

До такого висновку суддя доходить, зокрема, з огляду на характер обґрунтування заявником підставності поданої ним заяви. Так, у поданій заяві ОСОБА_2 наголошує на тому, що системний аналіз фактичних обставин та зміст поданих доказів дозволяє чітко встановити вірний стаж працівника.

Тобто фактично заявник має намір встановити у судовому порядку дійсність тих обставин, реальність та достовірність яких було поставлено під сумнів органом, що призначає пенсії.

Таким чином, подання ОСОБА_2 заяви спрямоване на підтвердження обставин щодо його страхового стажу, який необхідний для прийняття позитивного рішення про призначення пенсії.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2019 по справі №198/623/18 (провадження № 14-369цс19), та відповідає практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанови: від 25.05.2022 по справі №363/1099/21 (провадження 61-16958св21), від 10.03.2020 по справі №556/132/18 (провадження № 61-44101св18).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням заявник має право звернутися за захистом свого права в суд на підставі статті 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Підсумовуючи викладене, суддя доходить до переконання те, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 слід відмовити, позаяк заявлені вимоги не відносяться до тих, що можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства (окремого провадженння), що не позбавляє заявника права вирішення спірного питання у встановленому законом порядку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 186, 258-261, 293, 315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті провадження по цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення до окружного адміністративного суду із позовом щодо його страхового стажу.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Й. Данко