П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2023 року місто Київ

справа № 361/6452/20

провадження №22-ц/824/6645/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:073:0184, площею 0,12 га, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, розташована по АДРЕСА_1 .

Підстава виникнення права власності - договір дарування земельної ділянки від 19 лютого 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Колейчиком В.В. за № 194, відповідно до умов якого ОСОБА_6 подарував земельну ділянку ОСОБА_1 .

Про перехід права власності зроблено відповідну відмітку на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 165353, виданому ОСОБА_6 30 червня 2011 року.

23 січня 2020 року під час ознайомлення з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, оформленими у вигляді інформаційних довідок, наданих приватним нотаріусом КМНО Кащуком В.О. позивачу стало відомо про те, що без її відому та участі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені дані, відповідно до яких власниками земельної ділянки стали інші особи.

Як встановлено з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку ніби-то перейшло від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , на підставі договору дарування земельної ділянки № 455 від 27 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Курковською Я.Л.

Позивач вказану земельну ділянку не відчужувала, а також не доручала жодним фізичним особам вчиняти вказані дії.

Договір дарування від 27 січня 2012 року підроблений, так як укладений до набуття права власності на вказану земельну ділянку ОСОБА_1 , що виникло 19 лютого 2012 року.

Згідно з наказом Головного управління юстиції у місті Києві від 4 квітня 2012 року № 618 нотаріальну діяльність приватного нотаріуса КМНО Курковської Я.Л. припинено з 4 квітня 2012 року. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій за 2012 рік відсутній. Останній правочин відчуження земельної ділянки був зареєстрований приватним нотаріусом Курковською Я.Л. 31 січня 2012 року за реєстровим № 451, серед вилучених документів договір дарування земельної ділянки № 344 від 27 січня 2012 року відсутній.

ОСОБА_2 продав земельну ділянку ОСОБА_4 , про що укладено договір купівлі-продажу від 18 грудня 2019 року. ОСОБА_4 продав земельну ділянку ОСОБА_5 , а останній продав земельну ділянку ОСОБА_3 29 лютого 2020 року.

ОСОБА_3 здійснив поділ земельної ділянки на дві ділянки, право власності на які 25 березня 2020 року зареєстровано державним реєстратором Броварської районної державної адміністрації Кисіль Г.В.

Не існуючий договір дарування № 455 від 27 січня 2012 року укладений від імені позивача, на підставі якого право власності на земельну ділянку нібито перейшло від позивача до ОСОБА_2 не міг бути вчинений позивачем, оскільки право власності на вказану ділянку у позивача виникло пізніше, а саме 19 лютого 2012 року.

8 лютого 2019 року управління Держкомзему у Броварському районі Київської області надало ОСОБА_6 , як власнику цієї земельної ділянки, висновок № 520 про наявні обмеження на її використання.

Позивач зазначає про те, що є очевидним, що договір № 455 від 27 січня 2012 року не міг бути укладений вказаними в ньому сторонами у зазначену дату.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:058:0612, площею 0,06га та :01:058:0613, площею 0,06 га, які створені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0184, площею 0,12 га, розташованої по АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року позовні вимоги задоволені частково. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:058:0612, площею 0,06га та :01:058:0613, що створені шляхом поділу земельної ділянки, кадастровий номер :01:073:0184, площею 0,12 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції допустив порушення положень ст.81 ЦПК України, не дослідив оригінали наданих позивачем до позовної заяви документів.

В момент розгляду даної цивільної справи у згаданому кримінальному провадженні досудове розслідування тривало, жодних відомостей про те, що обвинувальний акт направлено до суду для розгляду в матеріалах справи немає, остаточне судове рішення по справі, яке набрало законної сили також відсутнє.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт вважає, що суд не досліджував обставини «Добросовісності» набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_3 саме як добросовісним набувачем. Апелянт вважає, що факт незаконного відчуження та допущення продажу земельної ділянки не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

В судове засідання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилися, про місце, день і час засідання суду були повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були повернуті до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.178-187 т.2), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.8 ст.128, ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 адвокат Верчик І.Є. та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що 19 лютого 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі № 194, за яким ОСОБА_1 набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер: :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка належала дарувальнику на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 165353, зареєстрованого 7 липня 2011 року Управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 05428.

Перед укладенням договору дарування на ім`я дарувальника ОСОБА_6 8 лютого 2012 року видано висновок про наявні обмеження на використання земельної ділянки, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та довідку про кількісні та якісні характеристики земельної ділянки.

Після укладення договору дарування приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. здійснено відмітку на державному акті про перехід права власності на вказану земельну ділянку до ОСОБА_1 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 вересня 2020 року вбачається, що 4 грудня 2019 року право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 34531135, підстава реєстрації права власності: договір дарування земельної ділянки серії та номер: 455, виданий 27 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.В.

З наданої до суду копії договору дарування земельної ділянки від 27 січня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.В., зареєстрованого в реєстрі № 455, вбачається, що ОСОБА_1 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, кадастровий номер :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2 вказаного договору, відчужувана земельна ділянка належить дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності серії ЯК № 165353, виданого Пухівською сільською радою Броварського району Київської області та управлінням Держкомзему у Броварському районі Київської області 30 червня 2011 року, на підставі рішення Пухівської сільської ради № 231 6 сесії 6 скликання від 10 червня 2011 року, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі № 05428 07 липня 2011 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 вересня 2020 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. від 18 грудня 2019 року, зареєстрованого у реєстрі № 8318, право власності на спірну земельну ділянку перейшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 . На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер 134 від 14 січня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М., право власності на спірний об`єкт нерухомого майна перейшов до ОСОБА_5

29 лютого 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В., зареєстрований у реєстрі № 2467, за яким ОСОБА_3 набув у власність земельну ділянку, кадастровий номер: :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 29 лютого 2020 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок поділу земельної ділянки, кадастровий номер: :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , утворено дві земельні ділянки: з кадастровим номером : :01:058:0612, площею 0,06 га, та з кадастровим номером: :01:058:0613, площею 0,06 га.

22 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявою про вчинений злочин. 22 січня 2020 року розпочато кримінальне провадження № 0000156 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України.

З листа адресованого Слідчому відділу Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області Управлінням нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 18 серпня 2020 року вбачається, що наказом Головного управління юстиції у м.Києві від 04 квітня 2012 року № 618 припинено діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за власним бажанням з 04 квітня 2012 року. У справі № 02-02 том № 1 «Договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувалися» за 2012 рік договір дарування земельної ділянки від 27 січня 2012 року за реєстровим № 455 відсутній. Останній правочин, який зберігається у справі № 02-02 том № 1 «Договори відчуження земельних ділянок та документи, на підставі яких вони посвідчувалися» за 2012 рік було посвідчено приватним нотаріусом Курковською Я.Л. 31 січня 2012 року за реєстровим № 451. 27 січня 2012 року за реєстровим № 405 приватним нотаріусом Курковською Я.Л. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між іншими особами, відмінними від вказаних осіб. Договір викладений на спеціальних бланках нотаріальних документів серії ВРП 745004, 745005.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір дарування спірної земельної ділянки від 27 січня 2012 року є підробленим, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладення такого договору та неможливість його укладення, оскільки право власності на нерухоме майно було набуте позивачем лише 19 лютого 2012 року. Оскільки майно вибуло з володіння позивача не з її волі, таке майно підлягає витребуванню. Обраний позивачем спосіб захисту про витребування земельної ділянки з незаконного володіння ОСОБА_3 відповідає змісту порушеного права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї статті).

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч.1 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом установлено, що до 19 лютого 2012 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_6 , за заявою якого ще 8 лютого 2012 року видано висновок про наявні обмеження на використання земельної ділянки, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та довідку про кількісні та якісні характеристики земельної ділянки, що є необхідним перед відчуженням земельної ділянки.

Позивачка ОСОБА_1 набула права власності на земельну ділянку :01:073:0184, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , 19 лютого 2019 року на підставі укладеного з попереднім власником ОСОБА_6 договору дарування.

З листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у м.Києві (м.Київ) від 18 серпня 2020 року слідує, що 27 січня 2012 року за реєстровим № 405 приватним нотаріусом Куровською Я.Л. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки між іншими особами, відмінними від вказаних осіб, тобто відмінними від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір дарування земельної ділянки від 27 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вчинявся, тобто є неукладеним.

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним та оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спрямований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення» (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі №643/4654/19).

Згідно зі ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, які він передав майном у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення ч.1 ст.388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майном, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру індикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 а 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на позицію позивача про те, що ОСОБА_2 набув право власності на належну її земельну ділянку (реєстрація права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку відбулася 4 грудня 2019 року) поза ї волею, а в подальшому відчужив земельну ділянку ОСОБА_4 , який в свою чергу відчужив земельну ділянку ОСОБА_5 , останній відчужив земельну ділянку на користь ОСОБА_3 , обраний позивачем спосіб захисту про витребування земельної ділянки відповідає змісту порушеного права.

Встановивши, що земельна ділянка після незаконного набуття на неї права власності ОСОБА_2 була відчужена на користь ОСОБА_4 , далі на користь ОСОБА_5 , а останній відчужив ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майно було відчужене особою, яка не мала права його відчужувати, поза волею його власника ОСОБА_1 , тому наявні підстави для витребування земельної ділянки від ОСОБА_3 на користь позивача на підставі ст.388 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в тій частині, що судом першої інстанції не досліджувалися оригінали наданим позивачем документів, колегія суддів відхиляє, оскільки до позовної заяви позивачем долучені копії документів, , представник позивача адвокат Папенко Р.С. підтвердив відповідність копії письмових документів їх оригіналу своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Представником відповідача ОСОБА_3 у суді першої інстанції не заявлялось клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів.

За встановлених судом першої інстанції обставин, зокрема, щодо факту не укладення договору дарування від 27 січня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сам по собі факт відсутності остаточного рішення в межах кримінального провадження, порушеного за заявою ОСОБА_1 , не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції не досліджував обставини «добросовісності» набуття права власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки дані обставини не мають правового значення у цій справі. Судом встановлено, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, ОСОБА_3 придбав земельну ділянку за відплатним договором у ОСОБА_5 , який не мав права її відчужувати. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 на підставі п.3 ч.1 ст.388 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2022 року залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 29 червня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус