Провадження № 6/947/556/23
УХВАЛА

29.12.2023 місто Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

Розглянувши подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) Гуменюка Валентина Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника по виконавчому провадженню № 73290959 ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

27 грудня 2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшло подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) Гуменюка Валентина Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника по виконавчому провадженню № 73290959 ОСОБА_1 до виконання зобов`язань по виконавчому листу 3947/33958/20 виданого 09.11.2023 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 30.05.2019 , на загальну суму 73 603,20 доларів США.

Подання обґрунтовано тим, що боржник свої зобов`язання не виконує у добровільному порядку, та не надає на вимогу виконавця декларацію про доходи, та не здійснює будь-яких дій на виконання рішення суду..

Згідно довідок отриманих виконавцем боржник заробітної плати та пенсії не отримує, у банківських установах грошей на рахунках не має, рухомого та нерухомого майна у власності боржника не зареєстровано..

Викладене вище, на думку виконавця свідчить по ухилення боржника від виконання судового рішення що є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання існуючих зобов`язань.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

У п. 2 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону передбачено три окремих випадки обмеження громадянина України у виїзді за кордон, а саме: до виконання зобов`язань; до розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках; до забезпечення зобов`язань заставою.

Таким чином підставою для обмеження особі у виїзді за межі України законодавець визначає не сам факт наявної та невиконаної заборгованості а саме ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

Суд нагадує, що стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції гарантує кожній особі право на вільне пересування в межах території, на якій вона перебуває, а також право залишати її і, таким чином, їхати в країну за власним вибором за умови, що особі дозволено в`їжджати на її територію. Це означає, що дії, які можуть становити втручання або обмежувати здійснення цього права, відповідають вимогам статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції тільки у випадку, коли вони передбачені законом, переслідують одну із законних цілей, згаданих у третьому пункті статті, і можуть вважатися «необхідними у демократичному суспільстві» для досягнення зазначених цілей (див. рішення Європейського Суду у справі «Ігнатов проти Болгарії» (Ignatov c. Bulgarie), заява № 50/02, пункт 32, від 02 липня 2009 року, а також рішення від 11 травня 2021 року ( остаточне від 11/08/2021 ) у справі «Стецов проти України» (Заява № 5170/15), п. 25 ).

Водночас з огляду на принцип пропорційності Європейський Суд у рішенні від 11 травня 2021 року у справі «Стецов проти України» ( п. 31 ) зазначив , що, по-перше, намір боржника у разі несплати судового боргу важко встановити і така оцінка значною мірою суб`єктивна; а, по-друге, це не може бути єдиною підставою для накладення оскаржуваного обмеження, якщо воно триває довше, аніж протягом короткого початкового періоду. Відповідна служба має бути спроможна пояснити, яким чином обмеження у праві на виїзд сприятиме стягненню заборгованості з урахуванням конкретної ситуації заявника та інших обставин справи. З огляду на чинне національне законодавство і позицію органів державної влади у справі заявника зрозуміло, що у випадку накладення обмеження його можна було скасувати тільки після того, як відповідна особа погасить заборгованість у повному обсязі. На думку Суду, така норма суперечить статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції.

У даному випадку згідно наданих до подання матеріалів виконавчого провадження постанова про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2023 яка була направлена до місця проживання боржника повернулась із відміткою « закінчення терміну зберігання» що не може бути належною підставою вважати про наявність належного повідомлення боржника про відкрите виконавче провадження та вважати не подання декларації фактом ухилення боржника від виконання відповідного рішення суду.

Приймаючи до уваги що сам по собі факт наявної заборгованості не може бути підставою для обмеження прав особи а належних та допустимих доказів ухилення боржника від виконання зобов`язання за рішенням суду не надано, суд приходить до висновку про відмову у задоволені подання, у звязку із тим, що на момент вирішення питання про обмеження у праві виїзду за кордон немає правових підстав, визначених Законом для здійснення судом втручання у праві особи на вільне залишення території вя кий вона перебуває.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 353,354,447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеси) Гуменюка Валентина Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника по виконавчому провадженню № 73290959 ОСОБА_1 до виконання зобов`язань по виконавчому листу 3947/33958/20 виданого 09.11.2023 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 30.05.2019 , на загальну суму 73 603,20 доларів США.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Луняченко В. О.