Справа № 461/5617/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/157/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Пальоної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2022 року в складі судді Волоско І.Р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування шкоди, -

встановив:

24 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), в якому, із посиланням на положення статті 625 ЦК України, просив відшкодувати матеріальної шкоду, яка полягає в інфляційних втратах як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати з 07.12.2012 по 20.10.2022 у розмірі 1 489 320,86 грн., пені - 1514162,32 грн., 3% річних 163468,00 грн, витрати на нотаріальне оформлення та реєстрацію права власності - 6 500,00 грн, а також моральну шкоду в розмірі 154 517,16 грн.

Вимоги обґрунтовував тим, що він взяв участь у прилюдних торгах, які відбулися 07.12.2012 та проведені Львівською філією ТзОВ «ТД-Еліт Сервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: майнового комплексу по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . За результатами торгів складено протокол проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) №13-0113/1232 від 07.12.2012 згідно якого переможцем торгів став ОСОБА_2 20.12.2012 заступником начальника Галицького ВДВС ЛМУЮ складено акт державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки), що належить на праві власності. 08.05.2013 державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори, на підставі акту державного виконавця про реалізацію (предмета іпотеки) від 20.12.2012, видано ОСОБА_2 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2014 визнано недійсними прилюдні торги від 07.12.2012 по реалізації вказаного вище нерухомого майна.

Позивач стверджує, що у зв`язку із визнанням недійсними прилюдних торгів від 07.12.2012, фактично відсутня підстава для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів 08.05.2013, згідно якого було проведено реєстрацію права власності на нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень, що знаходяться в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Окрім того, постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року визнано недійсними та скасовано: протокол № 13- 0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19 листопада 2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова; акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433 кв.м по АДРЕСА_1 , та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень площею 155,8 кв.м на цій вулиці за № 8а, затверджений 20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 97, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року (справа № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19) постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишено без змін.

Також, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04.10.2022 по справі №461/3664/22 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), АТ «Кредобанк», ТзОВ «ТД Еліт сервіс» про стягнення коштів внесених позивачем в рахунок оплати за придбане нерухоме майно на прилюдних торгах та вирішено стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані виконавчою службою як оплата за майно згідно протоколу №13-0113/12-2 від 07.12.2012, в розмірі 469621 грн. 80 коп.; стягнуто з ТзОВ «ТД Еліт сервіс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані спеціалізованою організацією як гарантійний внесок по оплаті суми винагороди, в розмірі 27592 грн. 35 коп.; стягнуто з ТзОВ «ТД Еліт сервіс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані спеціалізованою організацією як винагороду, в розмірі 54632 грн. 85 коп.

Зазначає, що на спірні правовідносини поширюються положення ч. 2 ст. 625 ЦПК України, а тому до стягнення з виконавчої служби підлягають інфляційні втрати та три відсотки річних.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач вказав, що така шкода виразилась у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів, через неможливість розпоряджатися своїми коштами значний період часу 10 років. Позивач не отримав ні нерухомого майна на яке розраховував, ні своїх коштів назад. Протягом тривалого часу позивач змушений займатися судовими справами та шукати способи повернення коштів. Моральну шкоду оцінив в розмірі 154 517 грн. 16 коп., що складає 28% від суми витрачених позивачем коштів на придбання майна.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки у розмірі 1 489 320,86 грн.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 1 514 162,32 грн.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 три проценти річних з простроченої суми у розмірі 163 468,00 грн.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 витрати на нотаріальне оформлення та реєстрацію права власності у сумі 6500,00 грн.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

У задоволені решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі начальника Тетюк Р.М., вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що всупереч нормам Цивільного процесуального законодавства, суд першої інстанції обґрунтовуючи задоволення позовних вимог позивача посилається на рішення у справі №461/3664/22 від 04.10.2022, яке не набрало законної сили у зв`язку із його оскарженням в апеляційному порядку.

Також, судом взято до уваги розрахунок збитків позивача, який становить: втрати від інфляції (інфляційні збитки) 1 489 320,86 грн., пеня 1 514 162,32 грн., 3% річних 163 468,00 грн. При цьому, за основу розрахунку позивачем визначено суму 551 847 грн., в той час як встановлено судом, за придбання майна з прилюдних торгів ОСОБА_2 внесене 469 621 грн. 80 коп.

Таким чином, позивачем безпідставно зараховано до суми боргу суму коштів, які були сплачені ОСОБА_3 на рахунок організатора торгів ТзОВ «ТД Еліт-Сервіс» як гарантійний внесок за лот у розмірі 27 592,35 грн. та як доплату винагороди згідно протоколу торгів у розмірі 54 632,85 грн.

Відтак, Галицький відділ ДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не може бути належним відповідачем за вимогами про стягнення коштів, які були сплачені як гарантійний внесок та додаткова винагорода організатору торгів. З наведених підстав, розрахунок інфляційних збитків є недостовірним та необґрунтованим.

Також зазначає, що позивачем у розрахунку не наведено формулу, за якою здійснено обчислення пені на загальну суму 15414162,32 грн. Більше того, розрахунок інфляційних збитків, пені та 3% річних позивачем здійснено з 07.12.2012 (дата проведення торгів). Звертає увагу, що прилюдні торги визнано недійсними рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24.06.2014, однак протокол прилюдних торгів, згідно якого переможцем торгів сплачено кошти, а також видано свідоцтва, скасовано постановою Апеляційного суду Львівської області від 24.10.2019.

Відтак, на переконання апелянта, саме з 24.10.2019 у позивача виникло право на звернення з вимогою про повернення грошових коштів, сплачених за придбання майна на торгах, а обчислення інфляційних збитків, пені та 3% річних, починаючи від дати торгів 07.12.2012 є безпідставним.

Звертає увагу, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак, на дату винесення оскаржуваного рішення від 23.11.2022 у Галицького відділу ДВС не існувало жодного невиконаного грошового зобов`язання, оскільки рішення про стягнення коштів, внесених позивачем в рахунок оплати за придбане нерухоме майно на прилюдних торгах, прийняте Галицьким районним судом м. Львова 04.10.2022, на час розгляду даної справи судом першої інстанції, не набрало законної сили. У жодному з судових рішень (якими визнано торги недійсними та скасовано протоколи і свідоцтва) судами не застосовано реституцію (повернення коштів переможцю торгів).

Порядком №845, затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011, визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до вказаного Порядку №845, на виконання рішення суду щодо відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів Державного бюджету з рахунків боржників (державних органів). Відтак, в силу вимог ст. 19 Конституції України Галицький відділ державної виконавчої служби, як орган влади, не уповноважений самостійно застосовувати наслідки реституції без відповідного судового рішення.

У зв`язку з не набранням законної сили рішення Галицького районного суду м. Львова від 04.10.2022 у справі №461/3664/22, як на дату звернення позивача з позовною заявою, так і на дату винесення оскаржуваного рішення, застосування ст. 625 ЦПК України є передчасним та необґрунтованим.

Судом першої інстанції застосовано норми Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII та Порядку реалізації арештованого майна, які набрали чинності 05.10.2016 та не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, оскільки зазначені нормативно-правові акти не діяли ні на час проведення прилюдних торгів, ні на час визнання їх судом недійсними.

Також вважає безпідставним рішення суду в частині стягнення з Галицького ВДВС витрат за нотаріальне оформлення та реєстрацію права власності у сумі 6 500 грн. Галицький ВДВС не може бути відповідачем за цією вимогою, оскільки не є суб`єктом, який здійснює нотаріальне оформлення придбання майна та реєстрацію права власності.

На переконання апелянта, судом безпідставно стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Щодо порушення норм процесуального права, зазначає, що дана справа не могла розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки предметом спору є стягнення коштів на загальну суму 3 173 451,18 грн.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2022 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на виконанні Галицького ВДВС Львівського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 25891700 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2426, виданого 19 листопада 2010 року Галицьким районним судом м. Львова, про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «Кредобанк» 1 458 065,97 грн. боргу за кредитним договором.

В ході проведення виконавчих дій 07 грудня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації майна боржника.

Згідно із протоколом про проведення прилюдних торгів ТзОВ «ТД «Еліт Сервіс» від 07 грудня 2012 року № 13-0113/12-2 переможцем аукціону з продажу лота № 2: майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який складається з нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 433,00 кв. м та нежитлових будівель гаражно - складських приміщень по АДРЕСА_1 загальною площею 155, 8 кв.м., став ОСОБА_2 .

З вказаного протоколу встановлено, що ОСОБА_2 перерахував на депозитний рахунок (р/р НОМЕР_1 ) Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції грошові кошти в розмірі 369621,80 грн. та 100000 грн., а також перерахував на рахунок ТзОВ «ТД «Елітсервіс» грошові кошти в розмірі 27592,35 грн. та 54632,85 грн.

20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ затверджено акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , з реалізації нежитлової будівлі площею 433,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень загальною площею 155,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08 травня 2013 року державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І. видано свідоцтва № 92 та № 97 про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

В свою чергу, рішенням Трускавецького міського суду від 10 червня 2013 року у цивільній справі №457/324/13 позов ОСОБА_4 до ТзОВ «ТД Еліт Сервіс» в особі Львівської філії, Галицького ВДВС Львівського МУЮ про визнання прилюдних торгів недійсними, третя особа ОСОБА_2 , задоволено. Визнано прилюдні торги від 07 грудня 2012 року, проведені Львівською філією ТзОВ «ТД Еліт Сервіс», з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв.м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень недійсними. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2014 року у цивільній справі №457/324/13 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10 червня 2013 року в частині визнання прилюдних торгів від 07 грудня 2012 року, проведених Львівською філією ТзОВ «ТД Еліт Сервіс», з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв.м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень недійсними скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги від 07 грудня 2012 року, проведені Львівською філією ТОВ «ТД Еліт Сервіс» з реалізації арештованого нерухомого майна предмета іпотеки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 433,0 кв. м та нежитлової будівлі гаражно-складських приміщень. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2014 року у цивільній справі № 457/324/13 касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Окрім того, рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року у справі №457/462/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції, Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевич Р.І., Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт-сервіс» про визнання недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №457/462/16 рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 28 листопада 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсними та скасовано: протокол № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19 листопада 2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова; акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, що належить на праві приватної власності, від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433 кв.м по АДРЕСА_1 , та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень площею 155,8 кв.м на цій вулиці за № 8а, затверджений 20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року №97, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р. І.; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92, видане державним нотаріусом Трускавецької державної нотаріальної контори Панкевичем Р.І.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року (справа № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19) постанову Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року залишено без змін.

Таким чином, станом на час звернення до суду з означеним позовом скасовано похідні від прилюдних торгів документів, а саме: протокол № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів, акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 97 та свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року № 92.

Окрім того, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 жовтня 2022 року по справі № 461/3664/22 задоволено частково позов ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), АТ «Кредобанк», ТзОВ «ТД Еліт сервіс» про стягнення коштів внесених позивачем в рахунок оплати за придбане нерухоме майно на прилюдних торгах.

Стягнуто з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані виконавчою службою як оплата за майно згідно із протоколом №13-0113/12-2 від 07.12.2012, в розмірі 469621 грн. 80 коп.; стягнуто з ТзОВ «ТД Еліт сервіс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані спеціалізованою організацією як гарантійний внесок по оплаті суми винагороди, в розмірі 27592 грн. 35 коп.; стягнуто з ТзОВ «ТД Еліт сервіс» на користь ОСОБА_2 грошові кошти, отримані спеціалізованою організацією як винагороду, в розмірі 54632 грн. 85 коп.

На час звернення до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, рішення у справі 461/3664/22 не набрало законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги, зокрема, вирішуючи питання про стягнення про стягнення інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати у розмірі 1 489 320,86 грн., пеню - 1 514 162,32 грн., 3 % річних 163468,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються положення частини другої статті 625 ЦК України, а тому позов підлягає до задоволення.

Стягуючи витрати на нотаріальне оформлення та реєстрацію права власності в розмірі 6500,00 грн, суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги і в цій частині.

Відмовляючи у задоволені позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань з вини відповідачів.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише відповідачем Галицьким відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині задоволених позовних вимог, відтак, з врахуванням приписів ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційним судом не переглядається.

Як встановлено судом, предметом позовних вимог є стягнення витрат в порядку ст. 625 ЦК України, як наслідок визнаних недійсними прилюдних торгів.

Частиною 1 ст. 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

З аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що процедура набуття майна за результатами торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ч. 1 ст. 658 ЦК України).

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець переможець електронних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Подібні правові висновки викладенні у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61-19213св19), від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20 (провадження № 61-3585св21), від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 зроблено висновок, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч.2 п.1 ст. 216 ЦК України).

Отже, якщо державна виконавча служба (приватний виконавець) виступала від свого імені як продавець, то саме на неї покладається обов`язок повернути покупцю оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19.

Судом першої інстанції встановлено, що переможцем прилюдних торгів - аукціону з продажу лота № 2: майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який складається з нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , загальною площею 433,00 кв. м та нежитлових будівель гаражно - складських приміщень по АДРЕСА_1 загальною площею 155, 8 кв.м став ОСОБА_2 .

На депозитний депозитний рахунок (р/р НОМЕР_1 ) Галицького відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 перерахував грошові кошти в розмірі 369 621,80 грн. та 100 000 грн., тобто разом 469 621,80 грн. Розмір перерахованих коштів визнається відповідачем в апеляційній скарзі.

Зазначені кошти після визнання недійсними прилюдних торгів ОСОБА_2 повернуті не були.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат можуть бути задоволені тільки за період з дня набрання чинності судовим рішенням про визнання електронних торгів недійсними і до дня звернення до суду з таким позовом (постанова Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 552/5052/20).

Судом установлено, що прилюдні торги від 07 грудня 2012 року визнано недійсними рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.06.2014 року у справі № 457/324/13, разом з цим постановою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі №457/462/16 визнано недійсними та скасовано: протокол № 13-0113/12-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) на виконання виконавчого листа № 2-2426/10 від 19 листопада 2010 року, виданого Галицьким районним судом міста Львова, який був результатом прилюдних торгів та акт державного виконавця від 20 грудня 2012 року з реалізації нежитлової будівлі площею 433 кв.м по АДРЕСА_1 , та нежитлові будівлі гаражно-складських приміщень площею 155,8 кв.м на цій вулиці за № 8а, затверджений 20 грудня 2012 року начальником Галицького ВДВС Львівського МУЮ, який засвідчував оформлення договірних відносин купівлі-продажу та слугував підставою для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 08 травня 2013 року №97.

Тому, саме з 24 жовтня 2019 року у Державної виконавчої служби виник обов`язок повернути на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 469 621,80 грн., сплачені ним за придбані нежитлові будівлі згідно з актом державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 20.12.2012.

Проте, на час подання ОСОБА_2 зазначеної позовної заяви грошове зобов`язання не виконано, кошти не повернуті, а тому є правомірними вимоги позивача про стягнення на свою користь 3-х процентів річних від простроченої суми, а також суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Разом з тим, заявлений позивачем період, за який він просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати, а саме з дня проведення прилюдних торгів (07.12.2022) не узгоджується з чинним законодавством, оскільки лише з набранням рішенням законної сили у позивача виникло право на повернення коштів, внесених за визнаний в судовому порядку недійсним договором.

Крім цього, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем безпідставно зараховано до суми боргу, а судом взято до уваги, суму коштів, які були сплачені ОСОБА_3 на рахунок організатора торгів ТзОВ «ТД Еліт-Сервіс» як гарантійний внесок за лот у розмірі 27 592,35 грн. та як доплату винагороди згідно протоколу торгів у розмірі 54632,85 грн, тому розрахунок інфляційних збитків не може вважатися в цілому достовірним та обґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, проте не визначився із сумою внесеною позивачем на оплату придбаного на прилюдних торгах майна та періодом щодо необхідності стягнення 3% та інфляційних втрат за весь час прострочення.

Ураховуючи період прострочення виконання грошового зобов`язання з 24 жовтня 2019 року по 20.10.2022, що становить 1092 дні, суму заборгованості 469 621,80 грн., вирахувана сума 3% річних згідно ст. 625 ЦК України складає 42 150.00 грн.

При розрахунку інфляційних втрат за вище вказаний період необхідно врахувати сукупний індекс інфляції за період 24.10.2019 по 20.10.2022 та суму заборгованості 469621,80.Таким чином вирахувані інфляційні втрати складають 206 943,24 грн.

Оскільки позивач просив стягнути на свою користь 3% річних в сумі 163 468, 00 грн, та інфляційній втрати в розмірі 1 489 320, 86 грн., в цій частині позов підлягає до часткового задоволення.

Доводи апелянта на те, що на дату винесення оскаржуваного рішення від 23.11.2022 у Галицького відділу ДВС не існувало жодного невиконаного грошового зобов`язання, оскільки рішення про стягнення коштів, винесених позивачем в рахунок оплати за придбане нерухоме майно на прилюдних торгах, винесене Галицьким районним м. Львова 04.10.202 не набрало законної сили, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що з 24.10.2019 у відповідача виник обов`язок щодо повернення грошових коштів, які були ним отримані за визнаним недійсним договором купівлі-продажу. Відсутність чи наявність судового рішення про стягнення заборгованості, яке не набрало законної сили, не звільняє від виконання грошового зобов`язання.

В свою чергу, заявляючи про стягнення пені в розмірі 1 514 162,32 грн., позивач таку обрахував за період з 07.12.2012 по 20.10.2022, при цьому виходив з суми 551 847 грн.

Вирішуючи питання про стягнення пені в розмірі 1 514 162,32 грн. суд першої інстанції не встановив, на якій підставі позивач обґрунтовував свої вимоги, не зазначив про такі і в судовому рішенні. Не врахував, що стягнення неустойки (пені, штрафу) не входить в диспозицію ст. 625 ЦК України, на підставі якої заявлено позовні вимоги.

Суд першої інстанції на це належної уваги не звернув, відтак дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в цій частині. Тому рішення в означеній частині не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат, пов`язаних з реєстрацією права власності, оскільки сплачені ним кошти у розмірі 6500,00 грн. за послуги приватного нотаріуса щодо державної реєстрації нерухомого майна є збитками, відповідно до статті 22 ЦК України, адже внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного за результатами електронних торгів, ОСОБА_2 змушений був повернути придбане на прилюдних торгах нерухоме майно, а тому понесені позивачем витрати на реєстрацію придбаного з торгів майна, які в подальшому визнано недійсними, підлягають відшкодуванню на підставі частини другої статті 216 ЦК України.

Апеляційний суд зауважує, що суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до вимог частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійсненних ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та адвокатом Винниченком М.П. укладено договір про надання правової допомоги від 10.06.2022, предметом якого є надання клієнту юридичних послуг. Вартість послуг, здійснених адвокатом, оцінена у 20000 грн.

Вирішуючи про стягнення 2000 грн понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що правнича допомога адвоката полягала у відвідуванні одного судового засідання, на якому й було прийнято рішення про відмову в задоволені позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на таке.

Згідно із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача заявлено розрахунок витрат у розмірі 20 000 гривень.

Згідно із ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позов, Галицький відділ ДВС у м. Львові заперечував про визначений розмір 20 000 грн. витрат на правничу допомогу адвоката з огляду на відсутність договору про надання правової допомоги та доказів понесення таких витрат позивачем.

У долученому до матеріалів справи договорі про надання правової допомоги від 10.06.2022 вбачається, що предметом договору є надання клієнту юридичних послуг по двох справах:1) повернення оплачених коштів за нерухоме майно придбане на прилюдних торгах; 2) стягнення компенсації (індексу інфляції, 3% річних, неодержана вигода, заподіяна матеріальна фінансова шкода та інші).

З додатку №2 до Договору про надання правової допомоги вбачається, що адвокатом визначено вартість наданих послуг: 1 год. 1000 грн. Адвокатом надано ряд послуг, а саме вивчення та аналіз матеріалів справи 4 год., підготовка позовної заяви 6 год., а 10 000 грн. передбачено за ведення справи в суді.

Разом з тим зазначено, що 23.11.2022 клієнт ОСОБА_2 передав адвокату Винниченку М.П. грошові кошти в сумі 20 000 грн. готівкою, таким чином в повному обсязі провів розрахунок за надані послуги.

Аналіз змісту договору про надання правової допомоги від 10.06.2022, а також додатку №2 до Договору свідчить, що передані ОСОБА_2 кошти в сумі 20 000 грн. стосувалися двох різних справ.

Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у відвідуванні одного судового засідання, яке тривало 14 хв., на якому й було прийнято рішення про задоволення позову.

Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить висновку, що витрати на правничу допомогу ОСОБА_2 у справі № 461/5617/22 поніс у розмірі 10 000 грн.

Оскільки після ухвалення постанови апеляційного суду, позовні вимоги задоволено на 7,865%, з врахуванням положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 786,54 грн (10000х7,865:100) витрат на правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Щодо мотивів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що дана справа не могла розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки предметом спору є стягнення коштів на загальну суму 3173451,18 грн., колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: 1) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який відкрив провадження у справі, номер справи; 2) найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб); 3) предмет та підстави позову; 4) за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; 5) дата, час і місце підготовчого засідання, якщо справа буде розглядатися в порядку загального позовного провадження; 6) дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; 7) результат вирішення заяв і клопотань позивача, що надійшли разом із позовною заявою, якщо їх вирішення не потребує виклику сторін; 8) строк для подання відповідачем відзиву на позов; 9) строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження; 10) строк надання пояснень третіми особами, яких було залучено при відкритті провадження у справі; 11) веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 27 жовтня 2022 року відкрито провадження в цій справі та вирішено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частин першої, другої, пункту 3 частини четвертої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 6, 9 ст. 19 ЦПК України - малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову становить 3 166 951 грн. 18 коп., що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно така справа не може відноситись до категорії малозначних справ.

Питання про перехід розгляду справи із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, судом не вирішувалося.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням наведених вище висновків, враховуючи те, що місцевий суд порушив порядок розгляду справи, рішення місцевого суду підлягає обов`язковому скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову з мотивів наведених вище.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки у розмірі 206 943 (двісті шість тисяч дев`ятсот сорок три) гривень 00 копійок.

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 три проценти річних з простроченої суми у розмірі 42 150 (сорок дві тисячі сто п`ятдесят) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 786 (сімсот вісімдесят шість) гривень 54 копійок витрат на правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 липня 2023 року.

Головуючий А.В.Ніткевич

Судді: С.М.Бойко

С.М.Копняк