Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 754/3845/23
Номер провадження 22-ц/824/13385/2023
Головуючий у суді першої інстанції Н.Д.Буша
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
26 грудня 2023 року місто Київ

Номер справи 754/3845/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Буша Н.Д., в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

Позивач АТ «Райффайзен Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 06.04.2018 відповідач звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № PDV2-2366546 від 06.04.2018. 10.06.2021 між АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № НОМЕР_1 від 10.07.2021, за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 73 651,24 грн. строком на 72 місяці під фіксовану проценту ставку 25,10% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором.

Відповідно до умов п. 1.2 кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 73 651,24 грн., а позичальник зобов`язався повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти на поточний рахунок, а відповідач свої зобов`язання не виконував та у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору на адресу позичальника було направлено вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором за вих. № 114/5-К-275722 від 29.12.2022, надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Станом на 29.12.2022 рік заборгованість відповідача перед позивачем складала 78 493,28 грн., яка складалась з заборгованості за кредитом у розмірі 74 061,53 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі 4 431,75 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судовий збір.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 78 493,28 грн. та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та повернути справу до Деснянського районного суду м. Києва для поновлення розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується із заявленим позивачем розміром заборгованості в зв`язку з чим 31.05.2023 було подано до Деснянського районного суду клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи. На думку апелянта вирішення спору без проведення даної експертизи неможливе, оскільки не встановлена реальна сума заборгованості. З огляду на що й було подано клопотання про призначення експертизи.

Апелянт зауважує, що оскільки справа Деснянським районним судом м. Києва була призначена до розгляду без виклику сторін, а отже відповідач не мав можливості дізнатися про дату судового розгляду.

Позивач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено. 06.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» і підписав Заяву № PDV2-2366546 від 06.04.2018 року про акцент публічної пропозиції/Угода. Відповідно до цієї угоди відповідач прийняв/акцентував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюдненні та знаходяться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами (а.с. 12).

10.07.2021 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № НОМЕР_1 , за яким кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 73 651,24 грн. строком на 72 місяці під фіксовану проценту ставку 25,10% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором (а.с. 8 - 9).

Відповідно до п.1.1. указаної заяви-договору, банк відкриває поточний рахунок «Для виплат» в гривнях на ім`я клієнта та здійснює його розрахунково-касове обслуговування у відповідності до Правил та Тарифів банку на ведення та обслуговування поточних рахунків фізичних осіб. Поточний рахунок призначений для зарахування коштів кредиту згідно цієї заяви-договору, а також внесення клієнтом готівкових та безготівкових коштів на поточний рахунок виключно з метою погашення кредиту. Будь-які інші, не передбачені цим пунктом заяви-договору операції за поточним рахунком не здійснюються та банк відмовляє в прийнятті документів на їх виконання.

Відповідно до п.1.2. указаної заяви-договору, на умовах цієї заяви-договору, з дати надання кредиту, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 73 651,24грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно із п. 1.2.2. указаної заяви-договору, строк кредиту 72 місяці з 10 липня 2021 року по визначену Графіком дату останнього щомісячного ануїтетного платежу.

За пунктом 1.2.3. указаної заяви-договору, проценти за користування кредитом процентна ставка фіксована і становить: фіксована 25,10 % річних (може бути змінена за згодою сторін шляхом укладення додаткової заяви до цієї заяви-договору або в порядку та на умовах, передбачених цією заявою-договором).

Пунктом 2.1 указаної заяви-договору передбачено, що проценти сплачуються клієнтом у визначену графіком дату у складі щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у графіку і розраховуються виходячи із процентної ставки, передбаченої пунктом 1.2.3 пункту 1.2 заяви-договору. Проценти нараховуються щомісячно на фактичний залишок заборгованості за весь строк користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту (включно) або з наступного за днем надання кредиту операційного дня (у разі надання кредиту після закінчення операційного часу), виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт).

10 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», де зазначено, що сума кредиту становить 73 651,24 грн, строк кредитування 72 місяців, фіксована процентна ставка 25,10 % річних (а.с. 7).

10 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахування вартості всіх супутніх послуг), в якому зазначено, що сума кредиту становить 73 651,24 грн, термін користування кредитом - 72 місяці, процентна ставка 25,10 % (а.с.10-11).

10 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав заяву № 014-RO-82-96463568 на приєднання до договору добровільного страхування життя № РБ1704-г від 12 червня 2020 року (а.с.9).

Як свідчить виписка по рахунку ОСОБА_1 10 липня 2021 року, відповідач отримав на рахунок 73 651,24 грн кредиту (а.с. 13).

29 грудня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» направило ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, за якою сукупна заборгованість за договором № 014-RO-82-96463568 станом на 29 грудня 2022 року становить 78 493,28 грн, яку банк вимагає достроково погасити протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги (а.с. 14).

За розрахунком заборгованості, наданим АТ «Райффайзен Банк», заборгованість ОСОБА_1 станом на 29 грудня 2022 року за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96463568 від 10 липня 2021 року становить 78 493, 28 грн, з яких: 74 061,53 грн заборгованість за кредитом, 4 431,75 грн заборгованість за відсотками, в тому числі 3 209,43 грн. прострочена заборгованість за відсотками.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як свідчать матеріали справи, заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96463568 від 10 липня 2021 року укладено сторонами в електронній формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Банк, звертаючись з цим позовом, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками.

Матеріалами справи підтверджується, що у пункті 2.3 заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-96463568від 10 линя 2021 року сторони погодили фіксовану процентну ставку у розмірі 25,10 %.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що саме за наведеною відсотковою ставкою розраховано заборгованість ОСОБА_1 перед банком за відсотками (а.с. 6).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості в загальній сумі 78 493,28 грн., відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували факт повної або часткової сплати ним грошових коштів за вказаним договором в порядку виконання ним прийнятих на себе зобов`язань по поверненню коштів банку та сплаті процентів за користування кредитом.

Відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що не погоджуючись із розміром заборгованості заявленим банком до стягнення, ним 31.05.2023 було подано до суду клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи. Однак, через те, що справа була призначена до розгляду без виклику сторін, він не мав можливості дізнатися про дату судового розгляду, а отже клопотання про призначення експертизи було ним подано після ухвалення рішення судом.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що дійсно ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2023 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі була отримана ОСОБА_1 27.04.2023, підтвердженням чого є зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення в якому містилася ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2023 та копія позовної заяви з додатками. Апелянтом процесуальні документи суду отримані особисто, що підтверджено його підписом (а.с. 40).

Отже, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості в передбачений ч. 5 ст. 279 ЦПК України строк подати до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, подавати свої заперечення проти позову, а також подати клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом при ухваленні рішення норми процесуального права не порушені.

Так, позивач у цій справі довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів у вказаному розмірі, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідач не спростував зазначеного, не надав власного розрахунку, а також доказів, які підтверджують повернення ним кредиту та сплати відсотків у розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості заявленого позивачем розміру заборгованості, оцінюються колегією суддів критично, оскільки такі доводи зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин, не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається кредитором доведено виконання ним своїх обов`язків за кредитними договорами, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, та неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною відповідача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

При цьому колегія суддів зазначає, що аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте, Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд у своєму рішенні навів мотиви з яких прийняв до уваги доводи позивача щодо наявності підстав для задоволення позову.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна