КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8600/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023року місто Київ

справа № 753/11622/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Котвицького В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по виплаті аліментів та індексації заборгованості зі сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у сумі 122754,05 грн. та індексацію заборгованості у сумі 3396,55 грн.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що рішенням суду стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2017 до повноліття сина.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №753/6568/17 від 27 жовтня 2017.

Вказувала, що Дарницьким ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) видано постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2017 року до повноліття сина.

Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 виповнилось 18 років та він став повнолітнім

Разом з тим, відповідач у період з 01 квітня 2017 року по 01травня 2021 року аліменти не сплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку ДВС від 10 січня 2021 року становить 29711,05 грн.

Посилалася на те, що оскільки заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, позивач просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за час виникнення заборгованості по аліментах починаючи з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2021 року у сумі 122754,05 грн., а також індексацію заборгованості зі сплати аліментів у сумі 3396,55 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10 квітня 2017 рокупо 10 січня 2021 року в сумі 19065,96 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь держави судовий збіру сумі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 квітня 2017 року по 10 січня 2021 року в сумі 19065,96 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 квітня 2017 року по 10 січня 2021 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не перевірив достовірність наданої позивачем інформації про наявну заборгованість по аліментам.

Вказував, що 05 серпня 2021 року по ВП НОМЕР_2 було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №753/6568/17 виданого 27 жовтня 2017 року Дарницьким районним судом міста Києва. Підставою закінчення ВП було посилання на повне фактичне виконання обов`язку по сплаті аліментів та відсутність заборгованості по сплаті аліментів та досягненням дитиною повноліття.

Зазначав, що розглядаючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції витребував матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2 серед яких наявні різні довідки про розмір заборгованості по аліментам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила її позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) зі сплати аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , у розмірі 116034,95 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2021 року за довідкою розрахунком від 13 жовтня 2021 року становить 116034,95 грн.

19 травня 2023 року позивач подала до Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача пеню у розмірі 19065,96 грн., суд першої інстанції застосовуючи ч.1 ст.196 СК України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню), але не більше 100 відсотків заборгованості, тобто у сумі 19065,96 грн.

Також суд у рішенні вказував на те, що до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст.625 ЦК України на правовідносини у цій справі не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобовязань, як стягнення аліментів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, з 10 листопада 2001 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішення Дарницького районного суду міста Києва 18 лютого 2008 року (справа 2-659/2008), про що 16 листопада 2019 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився.

Як зазначала позивач у позовній заяві, після розірвання шлюбу син продовжував проживати з нею.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 10 квітня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 липня2017 року, в частині визначення розміру аліментів з ОСОБА_2 , змінено з 3000 грн. у твердій грошовій сумі на 1/4 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 18 років та він став повнолітнім.

Позивач, обґрунтовуючи наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, посилалася на розрахунок Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 18 травня 2021 року, відповідно до якого станом на 10 січня 2021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 29711,05 грн.

Разом з тим, вбачається з матеріалів справи на запит суду першої інстанції про витребування письмових доказів, до суду з Дарницького ВДВС у місиі Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 квітня 2017 року до повноліття сина.

В матеріалах вказаного виконавчого провадження міститься розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 13 жовтня 2021 року, згідно якого за період з 10 квітня 2017 року по 10 січня 2021 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 19065,96 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок станом на 13 жовтня 2021 року необхідно брати за основу рішення, оскільки він виконаний пізніше ніж розрахунок, на який посилається позивач.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно роз'яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов'язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов'язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов'язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з розміру заборгованості відповідача, яка станом на січень 2021 року складає 19065,96 грн., розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 10 квітня 2017 року по 10 січня 2021 року складає: (19065,96 грн. (1% від суми несплачених аліментів за день) х 1371 днів (кількість днів прострочення сплати аліментів) = 261394,31 грн.

Виходячи з загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки спрямована на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню боргу. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

При визначенні розміру пені за період з 10 квітня 2017 року по 10 січня 2021 року, колегія суддів, беручи до уваги те, що розмір пені не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума неустойки (пені), але не більше 100 відсотків заборгованості, тобто у сумі 19065,96 грн.

А відтак, доводи апеляційної скарги позивача про те, що з відповідача слід стягнути суму пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 01 квітня 2017 року по 01 травня 2021 року у розмірі 116034,95 грн., спростовуються вищевикладеним.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що розглядаючи позов ОСОБА_1 суд першої інстанції не перевірив достовірність наданої позивачем інформації про наявність заборгованості по аліментам, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що відповідач оскаржував розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 13 жовтня 2021 року у сумі 19065,96 грн. Вказаний розрахунок не викликає сумнівів у колегії суддів.

Доводи представника відповідача про те, що незважаючи на те, що суму пені яку стягнув суд є меншою від тої що вимагала позивач, однак і ця сума є незаконною оскільки ОСОБА_2 не мав заборгованості по сплаті аліментів, і відповідно не було підстав нараховувати пеню не підтверджено належними доказами.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст.196 СК України, а тому дія ст.625 ЦК України на правовідносини у цій справі не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, обґрунтовано виходив з наявності підстав для задоволення позову частково.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: