Справа № 486/1333/22
Провадження № 2/486/186/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.,

при секретарі Салагорі С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання», Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

23.12.2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання», Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 видано ордери на житлу площу в гуртожитку №14/08 від 26.02.2008 року та №09/12 від 26.12.2012 року на право зайняття з сім`єю з 3-х чоловік жилої площі в гуртожитку АДРЕСА_1 . Так, на підставі вказаних ордерів 08.02.2013 року місце реєстрації позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 АБ. На початку 2017 року ОСОБА_2 вирішила розірвати шлюб з позивачем та переїхала разом із донькою ОСОБА_3 в іншу квартиру, де ОСОБА_2 є власником частки квартири. На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.06.2017 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 утворила нову сім`ю та проживає разом з ОСОБА_5 близько чотирьох років. Дочка проживає разом з ними за адресою: АДРЕСА_3 . З лютого 2017 року відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації. На сьогодні кімнати не приватизовані та належать до комунальної власності Южноукраїнської міської територіальної громади в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області. Гуртожиток №7 по вул. Дружби народів, 5 в м.Южноукраїнську перебуває на балансі комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання». Усі витрати по утриманню житлового приміщення здійснюються позивачем. У зв`язку з реєстрацією місця проживання відповідачів комунальні підприємства, надавачі житлово-комунальних послуг, виставляють рахунки оплати послуг з розрахунку проживання в житлі відповідачів, які фактично не проживають більше п`яти років.

03.02.2023 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтовує тим, що у 2008 році ОСОБА_1 отримав ордер на право зайняття з сім`єю із 3-х осіб житлової площі в гуртожитку АДРЕСА_4 . У 2012 році житлову площу, що надана за ордером від 26.02.2008 року збільшено. Загальна житлова площа виділена на сім`ю складає 26,3 кв.м. Подружнє життя її батьків не склалося та вони розлучилися. Після розлучення батько не впускав її та матір до гуртожитку. Змінив замок вхідних дверей, з того часу вони не можуть потрапити, коли немає її батька. Там досі перебувають її речі та предмети вжитку. Її мати неодноразово намагалася поговорити з батьком та дійти згоди щодо користування житлом. Кілька років тому, її мати прийшла до їх кімнати, а батько її побив. Відтоді вони бояться ходити до власного житла. Окрім того, її батько створив нову сім`ю. Вона та її мати пропонували ОСОБА_1 приватизувати дане житло на трьох і потім перекупити ці частки за домовленістю, але останній відмовився.

03.02.2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву згідно якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтувала тим, що її колишній чоловік ОСОБА_1 після їх розлучення вчиняв щодо неї насилля та змусив її покинути житлове приміщення. Вона з донькою не проживає у даному житловому приміщені довгий термін через те, що позивач чинить перешкоди. Вважає такі обставини поважними причинами не проживання.

Представник Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» до суду не з`явився, повідомлявся належним чином.

Представник Южноукраїнської міської ради Миколаївської області до суду не з`явився, однак надіслав на адресу суду клопотання, у якому просить суд розглядати справу без його участі, не заперечує проти задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 25.10.2022 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а.с. 8).

Позивач зазначає, що відповідачі в спірному жилому приміщенні не проживають з лютого 2017 року. На підтвердження цього надав акт № 048 від 25.10.2022 року про не проживання, складений членами Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (а.с. 9).

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно із ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно з ордеру на жилу площу в гуртожитку №14/08 від 26.02.2008 року та ордеру на жилу площу в гуртожитку 09/12 від 26.12.2012 року ОСОБА_1 видано право на зайняття з сім`єю з 3-х чоловік жилої площі в гуртожитку АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно із ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

У частині третій статті 71 ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Відповідачі зазначають, що позивач змусив їх покинути дане житло, оскільки вчинив насилля відносно ОСОБА_2 , на що остання на підтвердження надає витяг з кримінального провадження №0000927 (а.с. 53).

З постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що 31.12.2017 року старшим слідчим СВ Южноукраїнського відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області Савченко І.Л. кримінальне провадження №0000927 від 07.10.2017 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (а.с. 97).

Згідно з розписки від 11.02.2017 року та розписки від 17.02.2017 року ОСОБА_2 забрала свої особисті речі, претензій до ОСОБА_1 немає (а.с. 98, 99).

Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Тобто, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Верховний Суд у постанові від 16.12.2020, справа № 571/1292/17 виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно з ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Отже, відповідачі не проживають у вказаній квартирі більше шести місяців (з лютого 2017 року), що підтверджується актом №048 про не проживання від 25.10.2022 року, поважних причин відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_5 суд не встановив.

А тому, з огляду на все вище викладене, суд дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, враховуючи вимоги ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (а.с. 1), однак питання про відшкодування судового збору ним не ставиться.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 58, 61, 64, 71, 72, 107 ЖК України, ст. ст. 15, 91, 379 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне об`єднання», Южноукраїнська міська територіальна громада в особі Южноукраїнської міської ради Вознесенського району Миколаївської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , такими, що втратили право користування кімнатами АДРЕСА_5 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін