Справа № 760/6170/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Коваленка В.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду заяву позивача про відмову від позову в частині, заяву сторін у справі про затвердження мирової угоди та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м.Києва з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила поділити спільне майно подружжя та визнати за позивачем право власності на 3/4: земельної ділянки № НОМЕР_1 в садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0605 га, вартістю 567 000,00 грн.; садового будинку в садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 , площею 22 кв.м., житловою площею 10,90 кв.м. вартістю 439 047,045 грн.; гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Олімпійський», що розташований по АДРЕСА_2 загальною вартістю 104 163,00 грн., автомобіля Mitsubishi L 200 вартістю 117 183,75 грн. Стягнути грошові кошти у розмірі 3/4 вартості ремонту квартири, у сумі 90 000,00 грн, придбаних меблів і побутової техніки на суму 60 727,83 грн, та кунгу з ручками, а саме: 15 716,50 грн., дисків на суму 6 988,50 грн.

Позов мотивний тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 21 жовтня 2000 року був укладений шлюб, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві здійснено актовий запис № 680.Згідно із рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11.03.15 у справі № 758/13720/14-ц, шлюб між нашим подружжям було розірвано. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження. На даний час позивач разом із дітьми проживає за вказаною адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про фактичне проживання. Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але його фактичне місце проживання позивачу невідомо. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто. Відповідач відмовляється від переговорів щодо поділу спільно нажитого майна подружжя, погрожує і взагалі поводиться неадекватно. За час проживання сторонами набуто таке майно: земельної ділянки № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Дружба», що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0605 га, вартістю 295 728,00 грн.; садового будинку в садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 , площею 22 кв.м., житловою площею 10,90 кв.м. вартістю 52 000,00 грн.; гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Олімпійський», що розташований по АДРЕСА_2 загальною вартістю 5 000,00 дол. США., автомобіля Mitsubishi L 200 вартістю 156 245,00 грн. Також, у 2008 році, перед народженням молодшої доньки був зроблений капітальний євроремонт квартири за адресою: АДРЕСА_3 з заміною електропроводки, металопластикових вікон, перебудови кімнати, влаштуванням натяжної стелі, заміни радіаторів опалення, зовнішнім утепленням квартири та балкона з використанням теплих полів, заміною міжкімнатних і вхідних дверей, укладанням ламінату і плитки, повної заміни сантехніки, влаштуванням бойлера, встановленням вбудованих меблів і техніки, загальною вартістю 100 000 грн. (копії квитанцій, що збереглися на суму 48316,48 грн.). Під час ремонту зазначеної квартири подружжям були придбані меблі і побутова техніка в загальній вартості 80966,44 грн. Розлучення і поділ майна подружжя не було передбачено, тому більшість квитанцій про оплату ремонтних робіт, техніки, меблів не було збережено. Враховуючи проживання двох неповнолітніх дітей з позивачем та взагалі відсутності будь-якої допомоги відповідача у вихованні дітей, який не бачив дітей майже 4 роки, заборгованості у виплаті аліментів у сумі 75000 грн. прошу відступити від принципу рівності у поділі майна і врахувати в поділі майна в бік позивача у відсотковому відношенні спільного майна.

На підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 07.03.2018 р. матеріали вищевказаної позовної заяви надійшли для розгляду, до Подільського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 03.08.2018 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.12.2018 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У квітні 2019 р. представник відповідача - адвокат Ніцу І.Г., який представляє інтереси ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що в якості обґрунтування своїх вимог щодо необхідності відступити від рівності сторін та визнання за позивачем права власності на спірне майно у розмірі частки остання зазначає про існування заборгованості зі сторони відповідача по сплаті аліментів в розмірі 75 000 грн. Однак позивач не надала суду жодних доказів на підставі підтвердження того факту, що у відповідача існує будь яка заборгованість по сплаті аліментів. Окрім того, з часу укладання шлюбу і до того часу як відповідач покинув місце проживання останній раз з позивачем проживали в квартирі, яка являється індивідуальною власністю відповідача оскільки була придбана до укладання шлюбу, а отже позивач не може претендувати на її поділ оскільки право власності у відповідача виникло на дану квартиру до укладення шлюбу. Дійсно в 2008 році сторони зробили ремонт в квартирі однак не капітальний як стверджує позивачка. Розірвавши шлюб, відповідач виїхав з квартири, яка належить останньому на праві власності де залишилися проживати позивачка разом з дітьми. При цьому відповідач не забрав жодної речі, яка була придбана під час шлюбу, залишивши все в користуванні позивачки, яка і продовжує користуватися цими речами і до цього часу.

03.08.2020 р. протокольною ухвалою підготовче засідання закрито та призначено до судового розгляду.

29.06.2023 р. сторони до суду подали спільну заяву у справі від 29.06.2023 року про затвердження мирової угоди, в якій сторони просять затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі, та безпосередньо текст мирової угоди, підписаний позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

Крім того, позивачем подана заява про відмову від позову в частині вимог щодо поділу гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Олімпійський», що розташований по АДРЕСА_2, та стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за вартість ремонту квартири, вартості придбаних меблів і побутової техніки та вартості кунгу з ручками.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану заяву про затвердження мирової угоди, додавши, що сторони врегулювали спір на визначених в мировій угоді умовах, наслідки прийняття мирової угоди сторонам роз`яснені та зрозумілі. Окрім цього, підтримали заяву про відмову позовних вимог в частині.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив затвердити мирову угоду та закрити провадження у справі, наслідки закриття провадження йому роз`яснені та є для нього зрозумілими. Додав, що не заперечує проти закриття провадження у справі в частині в зв`язку з відмовою позивача від частини позовних вимог.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вивчивши заяву про відмову від позову в частині, текст мирової угоди від 29.06.2023 р. та матеріали цивільної справи, вважає відмову від позову в частині та спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди від 29.06.2023 року обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.ст.49 ч.2 п.1, 206 ч.1 ЦПК України позивач протягом усього часу судового розгляду може відмовитися від позову, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

На підставі ст.ст.206 ч.3 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст.255 ч.1 п.4 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову та відмова прийнята судом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.206, ч.2 ст.256 ЦПК України позивач попереджений про наслідки відмови від позову.

Приписами ст.12 ч.4 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, саме по собі подання заяви про відмову від позову не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, що не містить обмежень у його реалізації. Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Підстав для неприйняття відмови позивачів від позову в частині судом не встановлено.

А відтак, беручи до уваги, що відповідно до вимог процесуального законодавства подати заяву про відмову від позову позивач має на будь-якій стадії процесу, враховуючи, що позивач скористався своїм правом, суд приймає відмову позивача від позову в частині вимог, оскільки вона не суперечить закону і не порушує чиїх-то прав та охоронюваних законом інтересів та вважає за необхідне в зв`язку з цим закрити провадження по справі в цій частині.

Як вбачається із тексту мирової угоди, вона підписана безпосередньо позивачем та відповідачем, сторони вирішили врегулювати спір по справі № 760/6170/18 шляхом підписання та виконання даної мирової угоди; діючи свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовилися про поділ спільного майна.

Відповідно до ч.7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Стаття 207 ЦПК України зазначає, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межи предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Тобто, за змістом даної норми закону суд має перевірити, чи умови мирової угоди не суперечать закону, а саме: чи дотриманий сторонами процесуальний порядок звернення, чи дійсно укладено мирову угоду, який її зміст, чи зрозуміло, чітко, однозначно, безумовно викладено умови, чи стосується угода предмету спору, чи всі умови угоди підлягають примусовому виконанню, чи в результаті ліквідується спір між сторонами.

Зі спільної заяви про затвердження мирової угоди вбачається, що сторонам зрозумілі наслідки затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ч.1 п.5 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Вивчивши умови мирової угоди суд вважає, що вона не суперечить закону, стосується лише прав та обов`язків сторін та предмету спору, умови мирової угоди не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, в тому числі й держави, тому суд дійшов висновку про необхідність затвердження мирової угоди від 29.06.2023 року та закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦПК України, укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Як вбачається з тексту мирової угоди, сторони виявили бажання врегулювати спір на основі взаємних поступок, та можливості закінчення розгляду даного спору мирним шляхом, а тому уклали мирову угоду на визначених тексті заяви умовах.

Приписами ст.12 ч.4 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що вказана мирова угода не суперечить законові і не порушує чиїх-то прав та охоронюваних законом інтересів, підписана повноважними особами, а тому підлягає затвердженню. Передбачені ст.256 ЦПК України наслідки закриття провадження по справі сторонам відомі та зрозумілі. В зв`язку з цим, провадження по справі підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 206, 255 ч. 1 п. 4, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 - в частині позовних вимог про поділ гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Олімпійський», що розташований по АДРЕСА_2, стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за вартість ремонту квартири, вартості придбаних меблів і побутової техніки та вартості кунгу з ручками.

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - в частині позовних вимог про поділ гаражного боксу № НОМЕР_2 в ГБК «Олімпійський», що розташований по АДРЕСА_2, стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів за вартість ремонту квартири, вартості придбаних меблів і побутової техніки та вартості кунгу з ручками.

Спільну заяву сторін про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 760/6170/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Затвердити мирову угоду, укладену 29.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на таких умовах:

1. ОСОБА_1 отримує у власність в розмірі 100 (сто) відсотків частки спільного майна подружжя земельну ділянку № НОМЕР_1 в садівничому товаристві "Дружба", що розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0605 га (кадастровий номер 80 000 000 00:91:514:0039)

2. ОСОБА_1 отримує у власність в розмірі 100 (сто) відсотків частки спільного майна подружжя садовий будинок в садівничому товаристві " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований в АДРЕСА_1 , площею 22 кв.м., житлова 10,90 кв.м. (номер правочину 4755109, відповідно до витягу №10685337)

3. ОСОБА_2 отримує у власність в розмірі 100 (сто) відсотків частки спільного майна подружжя автомобіль MITSUBISHI L200 (д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ).

4.Стосовно решти позовних вимог, сторони дійшли до згоди про недоцільність їх розгляду.

5.Сторони домовились сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - закрити.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути пред`явлена для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень протягом трьох років з дня набрання законної сили.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова