Справа № 642/3359/23
Провадження №2-о/642/101/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Вікторов В.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД», Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «САНА-МЕД», ФОП ОСОБА_1 через свої представників - адвоката Гофельд Г.С. та адвоката Колєснікову О.М. звернулися до суду з заявою в якій просять встановити факт генетичної спорідненості плода людини з біологічними батьками, подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зачатого в результаті допоміжних репродуктивних технологій.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з даною заявою заявники посилаються на те, що 20.05.2021 року ТОВ «САНАМЕД» та ФОП ОСОБА_1 уклали з подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір про надання платних медичних послуг. Предметом зазначеного договору стало виношування сурогатною матір`ю ОСОБА_4 вагітності, що настала в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, а також народження генетично чужої їй дитини для її передання після народження, на виховання біологічним батькам. Планова дата народження дитини є серпень 2023 року.

Замовниками на даний час припинено спілкування з виконавцями, припинена оплата поточних платежів за договором, надісланий лист про припинення зацікавленості в предметі договору, висловлена відмова від договору. Батьки є громадянами України.

Звернення з даною заявою до суду обумовлене тим, що зв`язок з біологічними батьками дитини перерваний, біологічні батьки відмовляються від предмету договору (народження біологічно рідної їм дитини) і реєстрацію та внесення відомостей про новонароджену дитину буде здійснювати держава, тому на даний час є нагальна необхідність у встановленні юридичного факту спорідненості плода з біологічними батьками.

Беручи до уваги відсутність у переліку необхідних для реєстрації новонародженої дитини такого документу, як довідка про генетичну спорідненість ембріона людини з біологічними батьками, заявники вважають за необхідне встановити цей факт в судовому порядку на виконання вимог чинного законодавства.

Після народження живої дитини, факт генетичної спорідненості встановлений в судовому порядку, буде на думку заявника безпосередньо впливати на вчасну реєстрацію народження дитини, в разі народження мертвої дитини, встановлений юридичний факт генетичної спорідненості ембріона зачатого з використанням репродуктивних технологій буде впливати на обсяг прав та обов`язків сторін за договором про надання медични послуг, укладений між заявниками та подружжям.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Так, як вбачається зі змісту поданої заяви, встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявникам для підтвердження того, що подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є біологічними батьками плода, зачатого в результаті допоміжних репродуктивних технологій.

Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження.

Відповідно до ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Статтею 7 Закону України «Про громадянство в Україні» встановлено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

У ч. 1 ст. 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно із ст. 123 СК України у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. У разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій.

Відповідно до ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

У ст. 281 СК України встановлено, що визнання батьківства в Україні незалежно від громадянства батьків і дитини та місця їхнього проживання провадиться за законом України.

Згідно із п. 6.9 Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого наказом Міністерств охорони здоров`я України від 09 вересня 2013 року № 787, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом.

Відповідні положення містяться також у п. 11 гл. 1 розд. ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Мін`юсту України №52/5 від 18.10.2000 р.

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 49 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України). Актом цивільного стану є, зокрема, народження фізичної особи (частина друга статті 49 ЦК України).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (частина перша статті 9 Закону).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений у частині другій статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суди за правилами цивільного судочинства повинні встановлювати обставини, що підтверджують або спростовують факт народження особи.

Звертаючись до суду в порядку окремого провадження заявники просять встановити факт генетичної спорідненості плода людини з біологічними батьками, подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зачатого в результаті допоміжних репродуктивних технологій

Як вбачається з даних Довідки про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом від 01.05.2023 року №9581, виданої Центром репродукції людини Клініки професора Феськова О.М. подружжя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшли обстеження в Центрі репродукції людини Клініки професора Феськова О.М . Після обстеження встановлено діагноз безпліддя. У зв`язку з неможливістю виношування вагітності було проведено програму ДРТ в період з 01.06.2022 по 25.07.2022р. з перенесенням ембріона у порожнину матки сурогатної матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Перенесення ембріона у порожнину матки сурогатної матері відбулось 01.12.2022 року. Факт вагітності при дослідженні ХГ в крові встановлено 14.12.2022 року, та 21.12.2022 року факт вагітності підтверджено на УЗД.

Тобто, вказаною Довідкою від 01.05.2023 року №9581 підтверджується генетична спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

За правовим аналізом норми ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Частина 2 статті 293 ЦПК України вказує які саме справи про встановлення факту розглядає суд.

Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Встановлення судом певного факту в порядку непозовного провадження можливо лише тоді, коли це не призведе до виникнення спору про право, тобто коли цей факт не торкнеться прав інших осіб.

У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні.

Виходячи з вимог заяви про встановлення факту вбачається, необхідність встановлення батьківства, яка обумовлена зверненням сторони в позовному проваджені в порядку норм викладених у главі 12 Сімейного кодексу України.

Тобто зі змісту поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявник підміняє поняття «встановлення батьківства» (позовне провадження) поняттям «встановлення факту» (окреме провадження), який на даний час не потребує встановлення, оскільки у переліку необхідних для державної реєстрації народження дитини зазначено довідку про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом і така Довідка видана закладом охорони здоров`я за №9581 від 01.05.2023 року.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно роз`яснень, на даних в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні у разі смерті батька чи матері дитини, для підтвердження факту батьківства (материнства) померлої особи щодо дитини.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Беручи до уваги зазначене приходжу до висновку про те, що заявниками заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право, що вирішується в позовному провадженні, а саме встановлення батьківства є окремим предметом доказування та має здійснюватися шляхом подання до суду відповідного позову в порядку та з підстав, визначених певними статтями СК України.

Враховуючи наведене та те, що судом встановлено наявність спору про право, суддя відмовляє у відкритті провадження у даній справі та роз`яснює заявникам право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 19, 260, 293, 294, 315, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «САНА-МЕД», Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Вікторов