ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2924/23 Справа № 208/6109/21 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро,

на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року,

по справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2021 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 05 березня 2018 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено договір про встановлення кредитного ліміту №1770 (кредитний договір №1). Відповідно до кредитного договору №1, банк встановлює позичальнику кредитний ліміт, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит та плату за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору №1, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.05.2021р. становить 2 297,09 грн., яка складається з залишку прострочених комісій 2 297,09 грн. 24 квітня 2017 року між АТ "Банк Кредит Дніпро" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7502-КР (кредитний договір №2). Відповідно до кредитного договору №2, банк встановлює позичальнику кредитний ліміт, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит та плату за користування кредитом. У порушення умов кредитного договору №2, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.05.2021р. становить 60 025,87 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 22 394,11 грн.; залишку прострочених відсотків 29 004,61 грн., залишку прострочених комісій 8 627,15 грн.. Тому просить стягнути заборгованість в розмірі 62 322,96 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн..

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро : - 2297 грн. 09 коп. залишок прострочених комісій за кредитним договором №1770 від 05.03.2018р.; - 22394 грн. 11 коп. залишок простроченого кредиту за кредитним договором №7502-КР від 24.04.2017р.; - 899 грн. 33 коп. витрати по сплаті судового збору, всього: 25590 грн. 53 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Банк Кредит Дніпро просить скасувати заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09.06.2022 року по справі № 208/6109/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ Банк Кредит Дніпро 29004,61 гривень прострочених процентів та 8627,15 гривень комісії та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог.

Відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро на заочне рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2018 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 було укладено договір про встановлення кредитного ліміту № 1770 (кредитний договір №1), відповідно до якого АТ Банк Кредит Дніпро надано відповідачу грошові кошти у розмірі 11648,00 грн., які ОСОБА_1 зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути в строк до 05.03.2020 року.

Відповідно до розділу 9 кредитного договору та додатку №1 до кредитного договору №1770 від 05.03.2018 року, сума кредиту складає 11648,00 грн., строк кредитування складає 24 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 05.03.2020 року. Процентна ставка за користування кредитом, яка є фіксованою та складає - 0,001% річних, щомісячна комісія 3,9% від суми споживчого кредиту.

У порушення умов кредитного договору №1, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 25.05.2021р. становить 2297,09 грн., яка складається з залишку прострочених комісій 2297,09 грн.

24 квітня 2017 року між АТ Банк Кредит Дніпро та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7502-КР (кредитний договір №2).

Відповідно до розділу 9 кредитного договору, сума, валюта кредиту визначена у повідомленні банку про встановлення ліміту кредиту, яке є невід`ємною частиною цього договору. Процентна ставка згідно з умовами Тарифів банку. Строк кредиту згідно з умовами УДБО та Тарифів Банку.

У порушення умов кредитного договору №2, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 26.05.2021 року становить 60025,87 грн., яка складається з: залишку простроченого кредиту 22394,11 грн.; залишку прострочених відсотків 29004,61 грн., залишку прострочених комісій 8627,15 грн..

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частинами другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Банк Кредит Дніпро»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту за кредитним договором № 2, просив у тому числі, крім залишку простроченого кредиту, стягнути залишок прострочених відсотків та залишок прострочених комісій.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що відповідачем ОСОБА_1 порушено умови Кредитного договору №7502-КР від 24.04.2017 року, в договорі відсутні умови надання кредиту, позивачем не надано підтвердження ознайомлення відповідача з умовами УДБО та Тарифів Банку, на які є посилання в договорі. В матеріалах справи відсутні умови УДБО та Тарифів банку.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача залишку прострочених відсотків та залишку прострочених комісій за кредитним договором №2.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та комісії, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими й достатніми доказами, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків та комісії за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками та комісією йне в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга АТ Банк Кредит Дніпро не містить.

Доводи апеляційної скарги, що з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач проводив активні операції за рахунком, а тому процентна ставка та комісія була узгоджена сторонами, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений із зазначеним умовами УДБО та Тарифами Банку.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро - залишити без задоволення.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова