Справа №191/753/21
Провадження № 2/191/250/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації,-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на посаді директора комунального опорного закладу загальної середньої освіти «Раївський навчально-виховний комплекс» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області та був звільнений 31.12.2020 року за розпорядженням сільського голови №223-р від 28.12.2020 року «Про звільнення директора КОЗЗСО «Раївський навчально-виховний комплекс» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області».

04.01.2021 року на посаду виконуючого обов`язки директора вказаного навчального закладу був призначений ОСОБА_2 . В цей же день було зібрано колектив закладу для його представлення. Під час свого виступу ОСОБА_2 в зневажливій формі обізвав позивача злодієм, який йдучи із займаної посади вигріб всі кошти, заробляв на ремонтах, що проводилися в школі та пообіцяв, що найближчим часом надасть колективу докази і представить їх до Національної поліції. В подальшому, проводячи наради, в.о. директора ОСОБА_2 , знову продовжував називати позивача злодієм. Цю саму неправдиву інформацію відповідач почав розповсюджувати серед дітей 5-го та 9-го класів, чому є свідки. Вважає, що поширювана інформація в стверджувальній формі щодо позивача відповідачем ОСОБА_2 має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам, в тому числі і неповнолітнім особам про те, що ОСОБА_1 , працюючи на посаді директора КОЗЗСО «Раївський НВК» Раївської сільської ради постійно скоював злочини, обкрадаючи даний заклад, порушував закони, порушує загальноприйняті правила етики і моралі, порушує його честь, гідність і ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації про злочини, вчинені позивачем, свідчать про принизливе ставлення відповідача до ОСОБА_1 , що в свою чергу впливає на зниження його авторитету та умисне заниження цінності його особи. Позивач зазначає, що тільки вирок є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ОСОБА_2 спростувати тим же шляхом, що й поширена недостовірна інформація про позивача.

У відзиві на позов від 28.07.2021 року, поданому представником відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилалась на те, що публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльність та/або особистим життям тощо, адже вони обираючи кар`єру публічної особи погодились на таку увагу. Оцінкою є вираженням суб`єктивної думки відповідача в деяких питаннях, які стосуються діяльності закладу в якому він призначений на посаду директора, тобто не є твердженням, висловленим особисто ОСОБА_2 про факт, а є оцінкою отриманої інформації та власними висновками від цієї інформації. Такі висновки не можуть бути, а ні спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору. Представник просила відмовити у позові повністю (а.с.57-62).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року провадження у цивільній справі в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення моральної шкоди, закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, в зв`язку із відмовою від позову, яка прийнята судом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 су удовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 був її керівником, а відповідач є знайомим. Після 04.01.2021 року новий директори ОСОБА_2 , проводив збори на яких говорив, на яких і вона сама чула, що ОСОБА_1 вкрав кошти, також звинувачував його, що труби поклали не від того виробника, у якого вони були придбані. Відповідач сказав їй, що не буде з нею продовжувати трудовий контракт, тому вона звільнилась зі школи.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її колишнім керівником, а теперішнім є відповідач ОСОБА_2 , який, в її присутності, під час проведення нарад, і в особистих розмовах, неодноразово називав позивача крадієм. Підтверджень, окрім наданих нею показів, у неї немає.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що працювала у школі близько 40 років, за цей час змінилось сім керівників і жодного разу не обговорювалась їх колишня робота, в той час колектив був гарний. Коли ОСОБА_2 був призначений в.о. директора, він почав погано відзиватись про колишнього керівника ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 на зустрічі з колективом, де були присутні всі вчителі, сказав: «Я ж йому казав: « ОСОБА_7 не кради».

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 колишній керівник школи, в якій вона навчалась, наразі відповідач ОСОБА_2 займає цю посаду. На початку 2021 року, вона була свідком того, як відповідач ОСОБА_2 говорив, що ОСОБА_1 вкрав з бюджету всі кошти і нічого йому не залишив на наступний рік.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що за час роботи з ОСОБА_2 некоректної поведінки, висловлювань з його сторони вона нечула. Конкретно 04.01.2021 року вона не була присутня на зборах, так як знаходилась на лікарняному. Не чула, щоб ОСОБА_2 на когось, щось говорив, навпаки, він має неабияке терпіння.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її колишнім керівником, займав посаду директора школи, а наразі директором є ОСОБА_2 . В її присутності ні разу не чула від відповідача зневажливого ставлення до колишніх керівників школи, в тому числі до ОСОБА_1 . Обставини конфлікту їй не відомі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що 04.01.2021 року вона була присутньою на зборах колективу, коли представляли ОСОБА_2 , як директора, від якого в той день не було жодних висловлювань ні в чию сторону, обговорювали робочі моменти. Їй нічого не відомо про те, що ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи зазначає наступне.

Згідно із статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

У силу статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 займав посаду директора комунального закладу «Раївський навчально-виховний комплекс, заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів заклад дошкільної освіти» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області з 23 лютого 2018 року та був звільнений 31.12.2020 року на підставі розпорядження сільського голови №223-р від 28.12.2020 року «Про звільнення директора КОЗЗСО «Раївський навчально-виховний комплекс» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області».

Під час розгляду справи надали свідчення свідки як зі сторони позивача, так і відповідача, але встановити із їх показів фактичні обставини не надалось можливим оскільки кожен із них підтримував позицію сторони на користь якої був запрошений до суду, їх свідчення були взаємовиключними.

Крім того, з наданого суду позивачем та оглянутого у судовому засіданні аудіозапису зборів колективу «Раївський навчально-виховний комплекс, заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів заклад дошкільної освіти» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, під головуванням відповідача ОСОБА_2 , судом не встановлено посилання останнього на прізвище позивача ОСОБА_1 , як колишнього директора вказаного закладу освіти та будь-яких висловлень, суджень на його адресу вказано не було.

Будь-яких інших доказів, в розумінні належності, достовірності та достатності за ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, в обґрунтування пред`явлених позовних вимог ОСОБА_1 суду не надано, тому суд приходить до висновку в їх недоведеності, що має наслідком відмову у позові у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13, 81,141, 210, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 липня 2023 року.

Суддя А. В. Твердохліб