Провадження № 2/755/493/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_5 , треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 з позовом, в якому просить суд: позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь, неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 49 014, 47 грн. по виконавчим провадженням № 66626108 та № 66520272; стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на її користь судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що проживала разом із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_4 . Життя з відповідачем не склалося, з причин різних поглядів на життя та сім`ю, обов`язки, у зв`язку з чим останні не проживають разом та не ведуть спільного господарства з серпня 2020 року. З того часу, вона самостійно утримує та виховує їх спільного сина ОСОБА_6 , який проживає із позивачкою, з огляду на що потребує фінансової підтримки від батька ОСОБА_6 , яку не отримувала від останнього. Відповідач не приймає участі у вихованні спільного сина, не цікавиться його життям. 04.01.2021 Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення із відповідача, ОСОБА_5 , аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Не погоджуючись із вказаним розміром аліментів, ОСОБА_5 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про зменшення розміру аліментів та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2021 у цивільній справі № 755/4953/21 позовні вимоги було задоволено, постановлено зменшити розмір аліментів, які щомісячно стягуються з ОСОБА_5 на підставі судового рішення (судового наказу) Дніпровського районного суду міста Києва від 04.01.2021, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з частини до 1/6 частини. За вказаних обставин, Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було відкрито виконавчі провадження № 66626108 та № 66520272 відносно ОСОБА_5 . Так, відповідач є боржником по сплаті аліментів, за ним обліковується заборгованість зі сплати аліментних платежів. Крім того, батько дитини вже понад двох років не приймає участі у вихованні свого сина, не цікавиться його розвитком та здоров`ям. Позивач вказує, що ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_4 , понад двох років не цікавиться життям сина, його здоров`ям, розвитком, за останні два роки не знайшов часу для побачення із дитиною. Разом із тим, маючи стабільний дохід, матеріальну забезпеченість та постійну роботу, аліменти сплачує не у повному розмірі та несвоєчасно. Крім того зазначає, що факт звернення до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів свідчить про те, що відповідач у будь-який спосіб намагається зекономити на власному сину, обґрунтовуючи наявністю ще двох дітей. Утім, позивачка вважає, що заборгованість по сплаті аліментів свідчить , що малолітній ОСОБА_6 є надмірним тягарем для відповідача у фінансовому плані, а тому не дотримується фінансових зобов`язань перед своєю дитиною. Вказане у сукупності, на думку позивача, свідчить про втрату зацікавленості відповідачем у житті сина, що стало підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Крім того, за прострочення сплати аліментів відповідачем, з останнього необхідно стягнути неустойку (пеню) у розмірі 49 014, 47 грн. по виконавчим провадженням № 66626108 та № 66520272.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2022 відкрито провадження у цій справі у порядку загального позовного провадження, справа призначена до підготовчого судового засіданні, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем було отримано 19.11.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Третьою особою зазначені документи були отримані 22.11.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

08.12.2022 до суду від представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Так, у відзиві зазначено, що позивачем при поданні позову не доведено підстав, з якими закон не пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, такий захід є крайньою мірою, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька неможливо та при наявності вини у його діях. Заперечує тим, що факт того, що батько дитини не проживає разом із матір`ю його дитини та необхідність отримання дозволу на виїзд дитини закордон для оздоровлення, покращення життя та розвитку дитини, не свідчить про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків. Крім того, у частині стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач зазначає про те, що заборгованість виникла не з його вини, внаслідок незалежних від останнього обставин. При цьому, останній був офіційно працевлаштований і аліменти офіційно відраховувалися із його заробітної плати. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_5 виникла з незалежних від нього обставин, відтак останній не ухилявся від їх сплати, тому на думку відповідача, відсутні правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій у вигляді нарахування неустойки (пені).

06.01.2023 до суду від представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача не погоджується із доводами сторони відповідача та обставинами, викладеними у відзиві на позовну заяву, оскільки стороною відповідача у поданому відзиві не було спростовано доводи позивача про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_6 . Також не було наведено поважної причини виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Заперечуючи проти позовних вимог та зазначаючи, що факт того, що батько дитини не проживає разом із матір`ю його дитини та необхідність отримання дозволу на виїзд дитини закордон для оздоровлення, покращення життя та розвитку дитини, не свідчить про ухилення батьком від виконання батьківських обов`язків, виглядає з боку відповідача цинічно. Адже, дитині щоденно потрібно приділяти належну увагу для виховання та розвитку, забезпечувати одягом та їжею, піклуватися про стан здоров`я та духовний розвиток, а той із батьків, що проживає окремо - приймати участь у такому вихованні. Поряд з цим, вказує, що відповідач не спростував факт нарахуванні пені за прострочення сплати аліментів, оскільки відповідач маючи роботу, стабільний дохід, матеріальну забезпеченість, невчасно сплачує аліменти, а є місяці в які взагалі не сплачує. Крім того, вказуючи у відзиві, що на час розгляду справи, у нього відсутня заборгованість по аліментам, не надав відповідних доказів, які б підтверджували факт погашення заборгованості по аліментам.

12.01.2023 від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 03.01.2023 № 103/33/41/1.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло.

17.01.2023 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті та встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила її повністю задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позові. Додатково зазначила, що наразі дитині 3 рочки. Сторони офіційно не проживають разом із серпня 2020 року і з цього часу батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У позивачки від першого шлюбу є ще одна неповнолітня дитина. Позивач працевлаштована, але заробітку для утримання двох дітей не вистачало, з огляду на що остання звернулася із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів із відповідача. Утім, відповідач звернувся із позовною заявою про зменшення розміру аліментів, проти якого позивачка не заперечувала, так як у нього від першого шлюбу є ще двоє дітей, однак останній не сплачує навіть такого розміру аліментів, у зв`язку із чим утворився борг. З 2020 року відповідач жодного разу не поцікавився дитиною, нічим не допомагав, ухилився від спілкування з дитиною. Позивач хотіла зареєструвати місце проживання дитини, втім відповідач уникає спілкування, не виходить на зв`язок, тим самим не надав згоди, що зумовило можливість позивачки зареєструвати дитину. Поряд із цим, коли був необхідний дозвіл на виїзд дитини закордон для оздоровлення, позивач була вимушена звертатися до Органу опіки та піклування. Малолітній ОСОБА_6 батька не бачив з 6 місяців, не знає про нього нічого.

Позивачка, ОСОБА_1 , підтримала пояснення представника та поданий позов, з підстав заявлених у ньому, та просила повністю його задовольнити. Додатково вказала, що з відповідачем не живе з 2020 року. Останній надіслав їй смс-повідомлення, в якому вказав, що спілкуватися не бажає і щоб вона його не турбувала. Вона намагалась писати відповідачу смс, але була заблокована. Крім того зазначила, що зверталася до Органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначила, що сам факт, що батько не живе з матір`ю, не надає дозволу на виїзд дитини закордон, не є підставою для позбавлення його батьківських прав. Вказала, що позивачка до відповідача за допомогою не зверталася, спілкування не відбувалося. Відповідач добровільно сплачував аліменти у розмірі, який міг сплатити. Так, у сторін могли скластися неприязні стосунки, втім дитина не може бути позбавлена батьківського піклування. Відповідач останній раз бачив дитину у 2020 році, потім йому чинилися перешкоди, оскільки у батьків дитини склалися неприязні стосунки і він не хотів погіршувати становище. В органи опіки та піклування не звертався. Поряд із тим, представнику відповідача не відомо про те, чи цікавився відповідач життям дитини, його здоров`ям, розвитком, навчанням. Крім того, представник відповідача повідомила суд, що у відповідача немає заборгованості по аліментам, оскільки вона погашена у січні 2023 року, але на момент звернення до суду із заявленим позовом, останній мав таку заборгованість. Разом із тим, представнику відповідача, не відомо про те, чи намагався відповідач у будь-яких спосіб побачити дитину.

Відповідач, ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Крім того, не висловив бажання прибути у судове засідання для надання особистих пояснень в частині заявлених до нього вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків..

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, під час якого у сторін народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.03.2019, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, серія НОМЕР_1 (а.с. 14).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що у графі відомості про батька зазначено « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » (а.с. 15-16).

За інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

ОСОБА_1 працює в Структурному підрозділі «КИЇВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» з 18.10.2021 і займає посаду діловода виробничого відділу району теплових мереж «Дарниця» структурного підрозділу «КИЇВСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (а.с. 19).

З довідки від 13.10.2022, виданій лікарем «Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» ОСОБА_8 дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серед іншого судом встановлено, що з перших днів та на час видачі довідки, дитина ОСОБА_7 , відвідував лікаря у присутності матері, ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно довідки № 85 від 20.09.2022, виданої Закладом дошкільної освіти № 381, ОСОБА_4 , 09.03.2019 виховується та навчається в закладі дошкільної освіти № 381 для дітей із порушенням зору Дніпровського району м. Києва, з 01.09.2021 (а.с. 21).

Відповідно до педагогічної характеристики № 88 від 26.09.2022, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує групу четвертого року життя ЗДО № 381 для дітей з порушеннями зору з 01.09.2021 та станом день видачі довідки. За час перебування хлопчик засвоїв програмовий матеріал по всім видам діяльності. Орієнтується у навчальному середовищі. Проявляє інтерес та бажання до ігор, навчання. Психічні процеси: пам`ять, уява, мислення, увага розвинені за віком. Хлопчик дотримується правил поведінки, чемний у спілкуванні з дорослими, дружелюбний з дітьми. Мама щоденно приводить ОСОБА_6 в дитячий садок. Хлопчик доглянутий, має охайний вигляд, завжди з бажанням та гарним настроєм приходить у дитячий колектив. Вихованням дитини займається мама (а.с. 22).

04.01.2021 Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_5 на користь стягувача ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.07.2021 у цивільній справі № 755/4953/21 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини було задоволено. Постановлено зменшити розмір аліментів, які щомісячно стягуються з ОСОБА_5 на підставі судового рішення (судового наказу) Дніпровського районного суду міста Києва від 04.01.2021, на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини та виконання судового рішення (судового наказу) Дніпровського районного суду міста Києва від 04.01.2021 по справі № 755/17472/20 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про видачу судового наказу на стягнення аліментів на малолітню дитину припинити з дня вступу рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13.07.2021 по справі 755/4953/21 в законну силу та повернути до Дніпровського районного суду міста Києва (а.с. 28-29).

Як вбачається із заяв свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що є сусідами позивачки, остання проживає разом із сином. ОСОБА_13 , батька ОСОБА_6 , вказані особи не бачили протягом останніх двох років (а.с. 30, 32,34).

З інформації з Єдиного реєстру боржників вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є боржником у виконавчих провадженнях № 66520272 та № 66626108, категорія стягнення: стягнення аліментів.

Згідно листа Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві від 03.10.2022 № 109668/15 у Відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 9972499 до складу якого входять 2 виконавчих провадження з примусового виконання(а. с. 42-43).:

-виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №755/17472/20 від 29.01.2021 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. (ВП №66626108). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.10.2022 в рамках виконавчого провадження №66626108 заборгованість по аліментам в період з 20.11.2020 по 12.08.2021 станом на 30.09.2022 становить 24499,20 грн. Боржником сплачено аліменти на користь стягувана в розмірі 18742 грн.

-виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва №755/4953/21 від 13.08.2021 про стягнення з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 13.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. (ВП № 66520272). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.10.2022 в рамках виконавчого провадження № 66520272 заборгованість по аліментам в період з 13.08.2021 по 30.09.2022 становить 24515,27 грн. Боржником сплачено аліменти на користь стягувача в розмірі 35649,52 грн.

Згідно з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів станом на 30.09.2022, складеними державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ференець С.С., загальний розмір заборгованості ОСОБА_5 зі сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчих провадженнях № 66520272 та № 66626108 становить 49 014,47 грн. (а. с. 44-45).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 20 від 28.12.2022) № 103/33/41/3 від 03.01.2023 комісією було встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після припинення шлюбних відносин малолітній ОСОБА_6 постійно мешкає з матір`ю ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_2 , яка самостійно займається його вихованням та утриманням. Батько дитини ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з сином не проживає майже від народження дитини, вихованням та утриманням не займається, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує. Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, виданої державним виконавцем Ференець С.С. станом на 30.09.2022 року заборгованість складає 24 515,27 гривень. Громадянин ОСОБА_5 на засідання комісії з питань захисту прав дитини двічі не з`явився, хоча був запрошений належним чином. Будь-яких пояснень щодо виховання та утримання дитини не надав. Відповідно до свідчень сусідів, які мешкають по АДРЕСА_4 , мати ОСОБА_1 проживає разом з малолітнім сином ОСОБА_6 . На протязі двох років сусіди жодного разу не бачили, щоб батько дитини ОСОБА_5 приходив до сина, цікавився його життям. Приймаючи до уваги зазначене вище, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Верховний Суд також звертає увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, під час розгляду справи судом було встановлено, що з серпня 2020 року відповідач свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_6 , не цікавиться його життям та розвитком, не піклується про духовний розвиток та стан здоров`я дитини. Відповідачем у будь-який спосіб не було доведено реальну зацікавленість у житті сина ОСОБА_6 , а також дій, що спрямовані на безпосередню участь батька у житті дитини. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідач бажає виховувати сина, більш того - зустрічатися та проводити спільно час. У свою чергу, невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_6 , покладає тягар утримання та виховання одноосібно на матір, ОСОБА_1 . Вказане у сукупності свідчить, що ОСОБА_5 не виконує свої батьківські обов`язки, не цікавиться життям сина, не переймається його навчанням та творчим розвитком, що дає суду підстави для позбавлення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 49 014,47 грн. по виконавчим провадженням № 66626108 та № 66520272, суд виходив із наступного.

З наданого до суду розрахунку та з матеріалів даної цивільної справи судом було встановлено, що за відповідачем обліковується заборгованість зі сплати аліментів, що відповідно до ст. 196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до позовної заяви у даній справі позивач визначив пеню за прострочку виплати аліментів у період з 20.11.2020 року по 30.09.2022 року у розмірі 49 014,47 грн.

Позивач надала належні, допустимі та достатні докази того, що станом на момент пред`явлення позову відповідач без поважних причин, не в повній мірі та не систематично сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим за ним утворився значний розмір заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком пені складеним позивачкою.

Згідно з ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України нарахована неустойка (пеня) у розмірі 194285,71 грн., але сума неустойки (пені) не повинна перевищувати 100 % заборгованості 49 014,47 грн., таким чином сума неустойки (пені) дорівнює 49 014,47 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по зведеному виконавчому провадженню № 69972499, до складу якого входять два виконавчих провадження № 66626108 та № 66520272 судом було встановлено сукупний розмір заборгованості за відповідачем станом на 30.09.2022, який складає 49 014,47 грн.

Судом також встановлено, що відповідач винний у виникненні даної заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надав, не довів, що заборгованість утворилася з незазначених ним причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо. Крім того, відповідач розрахунок заборгованості складений державним виконавцем Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), не оскаржував.

Враховуючи те, що позивач просить стягнути пеню нараховану на заборгованість за прострочення сплати аліментів, яка на час звернення до суду з даним позовом існувала, та те, що боржник був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та знав про свій обов`язок з їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, відповідач не надав, а тому, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за період з 20.11.2020 по 30.09.2022 становить 194 285,71 грн., відтак враховуючи положення ст. 196 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 49 014, 47 грн., що не перевищує 100 % суми заборгованості по аліментах з 20.11.2020 по 30.09.2022 (тобто в межах позовних вимог).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 36, 51, 104, 105, 112, 114, 141, 155, 160, 161,164, 165, 180, 182, 183, 191, 196 Сімейного кодексу України, ст..29 Цивільного кодексу України, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ), треті особи: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (, 02094, м. Київ, бул. Праці, 1/1), про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 49 014,47 грн та судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення складений 22.02.2023.

Суддя: