РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/2514/22

Провадження № 22-ц/4815/639/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мельник Т.В. на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 листопада 2022 року, ухваленого в складі судді Ралець Р.В., у справі №559/2514/22

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він та відповідач є батьками повнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом першої А групи з дитинства безтерміново та непридатний до трудової діяльності. ОСОБА_3 постійно проживає з ним, він здійснює догляд за ним та несе витрати пов`язані з його утриманням та лікуванням. Враховуючи стан здоров`я сина його стійку непрацездатність, позивач не може самостійно в повній мірі матеріально забезпечувати усі його потреби та сплачувати усі витрати.

Відповідач та отримує прибуток, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому непрацездатному сину, який такої допомоги потребує.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі частини заробітку щомісячно

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом, у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2022 року на строк інвалідності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 гривні 40 копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей, зокрема і дітей-інвалідів, які досягли повноліття. Відповідач не подав жодних доказів, що він не може надавати матеріальну допомогу своєму сину, який проживає з батьком.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Судом не враховано, що те що вона не може сплачувати аліменти у визначеному розмірі так як вона сплачує аліменти на утримання ще неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Крім того, позивач не довів, що дохід непрацездатного сина не забезпечує належний рівень для його проживання і що він потребує такого утримання.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного .

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

З гідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки МСЕК за № 897098 від 02.03.2022 ОСОБА_3 є інвалідом першої А групи з дитинства безтерміново. Непридатний до трудової діяльності за станом здоров`я, потребує спостереження та лікування у психіатра.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 28.06.2022 року у справі №559/454/22 ОСОБА_3 визнаний недієздатним, строком на два роки

Судовим наказом від 29 березня 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі викладеного, суд дійшов вірного висновку, що відповідач в силу вимог статті 198 СК України зобов`язаний утримувати свого повнолітнього непрацездатного сина, який потребує матеріальної допомоги.

При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 200 СК України, за якими суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей, стан здоров`я, матеріальне становище батьків і дитини, та те, що відповідач є працездатною та перебуває на заробітках у Республіці Польща, сплачує аліменти на утримання іншої неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягнення аліментів у розмірі частини заробітку щомісячно є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище.

Судом вірно враховано, що відповідачем не надано суду доказів її матеріального становища і не доведено той факт, що вона отримує заробітну плату, розмір якої нижче прожиткового мінімуму доходів громадян, а також те, що вона не має інших доходів.

Будь-яких доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання непрацездатного сина в установленому судом розмірі відповідачем суду не надано.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги її обґрунтованості не спростовують відтак підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мельник Т.В. залишити без задоволення.

Заочне рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 30 листопада 2022 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 червня 2023 року .

Головуючий: : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.