ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4943/23 Справа № 201/8220/22 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду, зі збільшеними 27 лютого 2023 року позовними вимогами, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, мотивуючи його тим, що з 2009 року перебувала з ОСОБА_2 у відносинах без реєстрації шлюбу, від яких у них народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначала, що діти від народження проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні. Через військове вторгнення рф вона тимчасово, разом з дітьми, задля їх безпеки, виїхала за кордон.

Посилаючись на те, що наразі вона з дітьми проживає у Великобританії, а їх батько ОСОБА_2 жодної допомоги не надає, хоча має таку фінансову можливість, оскільки окрім власного високого доходу, який дозволяє вести йому розкішний спосіб життя, він отримує допомогу від Великобританії, оскільки наразі також перебуває на території цієї держави, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 32 179 грн. на кожну дитину щомісячно, від дня подачі позову та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідно їх віку, а саме: по 26 180 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 27 жовтня 2022 року по 31 грудня 2022 року, та з 01 січня 2023 року до досягнення дітьми повноліття - по 28 330 грн. на кожну дитину щомісячно, що в подальшому підлягає індексації відповідно до Закону. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

28 березня 2023 року позивачкою подано клопотання про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 40 000 грн.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2023 року стягнуто з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 грн.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити шляхом збільшення суми аліментів до 31 179 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що законом не встановлений граничний максимальний розмір аліментів та дохід відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі по 31 179 грн. на кожну дитину, не становить жодної загрози його матеріальному становищу та не є надмірним тягарем для нього.

Не погодившись з рішенням, відповідач ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи. Саме він вивіз дітей за кордон після початку війни задля їх безпеки. Позивачка, він та їхні спільні діти проживають в одному готелі, тобто позивачкою не доведено, а судом залишено без уваги відсутність доказів проживання дітей виключно з позивачкою та перебування їх на її утриманні. Він весь час добровільно утримує та забезпечує своїх дітей. Звертав увагу на ряд процесуальних порушень допущених судом першої інстанції.

03 травня 2023 року позивачка ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначала, що доводи апеляційної скарги є надуманими. Діти проживають з нею в одному готельному номері та той факт, що відповідач їх навідує, не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на їх утримання.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування або зміни рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони по справі мають трьох спільних малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наразі діти разом з позивачкою тимчасово перебувають у м.Інвернесс, Великобританія, та проживають у готелі «Меркюр Інвернесс», що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. Даний факт підтверджується витягом з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» від 02 жовтня 2022 року, наданим Державною прикордонною службою України, листом з Готелю «Меркюр Інвернесс» про підтвердження проживання ОСОБА_1 разом з її дітьми у даному готелі з 13 липня 2022 року в кімнаті 407, листом із середньої школи м.Інвернесс, що підтверджує факт навчання ОСОБА_7 в цій школі та його проживання разом з матір`ю ОСОБА_1 , листом з Центральної початкової школи, що підтверджує факт навчання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в цій школі та проживання їх з матір`ю ОСОБА_1 , листом про підтвердження доступу ОСОБА_1 та її дітей до медичних послуг у Медичній практиці Бьорнфілд, довідкою Юніверсал Кредит про державну допомогу, що надається ОСОБА_1 на трьох її дітей, з нотаріально посвідченим перекладом.

Згідно листа Готелю «Меркюр Інвернесс» від 23 листопада 2022 року батько дітей мешкає також в цьому готелі, але в іншому номері № НОМЕР_1 на іншому поверсі.

З наданих сторонами доказів суд дійшов висновку, що діти проживають з матір`ю, а їх батько проживає окремо від них.

З врахуванням інформації від АТ КБ «Приватбанк», згідно банківських виписок по рахунках відповідача за період з 01 вересня 2021 року по 01 вересня 2022 року сума надходжень на рахунки ОСОБА_2 становить 5 406 094, 99 грн., 3 330 доларів США, рух по депозитних рахунках відповідача за вказаний період становить 139 500 євро та 118 215 доларів США. У зв`язку з чим суд віднісся критично до тверджень відповідача стосовно того, що єдиними його доходами та джерелом існування є грошові кошти отримані ним, згідно довідок про його працевлаштування в ТОВ «Єліксирдієтері» з доходом дохід у розмірі 5 232,50 грн. щомісячно, в ТОВ «Керуюча компанія елексир» з доходом у розмірі 5 808,07 грн. щомісячно, в ТОВ «Осіріс-2005» з доходом у розмірі 5 598,77 грн.

Суд не взяв до уваги твердження відповідача про несення ним витрат на утримання його непрацездатних батьків, оскільки родинні стосунки між ним та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , копії особистих документів яких долучено до матеріалів справи, належними та допустимими доказам не підтверджено. В матеріалах справи відсутні докази утримання цих осіб, як і докази утримання його інших чотирьох дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, представником позивачки надано обґрунтований розрахунок витрат на утримання кожної її дитини щомісяця.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів щомісячно на кожну дитину відповідно їх віку, що не порушуватиме права відповідача, відповідатиме інтересам дітей і вимогам законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення наведених норм СК України, зокрема, положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону

за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18).

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дітей сторін по справі суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що аліменти у розмірі по 10 (десять) прожиткових мінімумів щомісячно на кожну дитину відповідно їх віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей, буде достатніми та відповідатиме інтересам дітей не порушуючи при цьому прав відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76,77 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

В матеріалах справи достатньо доказів які підтверджують заявлені позивачкою вимоги, та які не спростовуються доводами приведеними в апеляційній скарзі відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивачки в частині наявності підстав для зміни рішення та збільшення розміру аліментів до 32 179 грн. відхиляються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок по утриманню дітей лежить на кожному з батьків, тому підстав для збільшення розміру аліментів до 32 179 грн. на кожну дитину не встановлено.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що саме він вивіз дітей за кордон після початку війни задля їх безпеки та в частині того, що позивачка, він та їхні спільні діти разом проживають в одному готелі, не дають підстав для скасування рішення та відмови у задоволенні позову. Оскільки є доведеним факт того, що діти сторін проживають саме з позивачкою.

Процесуальних порушень які б слугували підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров