Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Бедьо В.І.,

за участю:секретаря судового засідання Шовак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -

в с т а н о в и в:

06 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до ОСОБА_1 є власником нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить долучений до справи письмовий доказ, а саме Витяг про державну реєстрацію прав №32224427 від 28.11.2011р. вчинений підставі рішенняУжгородського міськрайонного суду від 24 грудня 2007 р. про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1 за мною.

Вищевказаним рішенням суду було встановлено факт, що вказаний будинок, а саме буд. АДРЕСА_1 був збудований позивачкою, ще до одруження. На момент ухвалення вказаного рішення суду в 2007 році зазначено, що будинок збудувала близько 20 років тому, тобто до одруження, яке відбулося в 1995 році.

Відповідно до Довідки від 19.12.2022 року №01-14/151, виданої виконавчим комітетом Чопської міської ради в належному житловому будинку ( АДРЕСА_1 ) зареєстрований, але не проживає особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, яка посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецянин І.С. сусіди ОСОБА_1 , а саме: громадяни ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ствердили, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 з грудня 2021 року. Тобто свідченнями сусідів стверджено, що ОСОБА_3 не проживає по вищевказаному місцю проживання більше року. (оригінал нотаріально засвідченої заяви додається до даного позову).

Також відповідно до Довідки від 24.03.2023 року №01-14/68, виданої виконавчим комітетом Чопської міської ради в належному мені житловому будинку ( АДРЕСА_1 ) зареєстрований, але не проживає особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, жодних правових підстав для реєстрації відповідача у належному житловому будинку немає. Проте, існують перешкоди у вчиненні правомочностей власника названого житлового будинку, позивачу, зокрема щодо вільного користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не вчиняють дій по зняттю з реєстрації місця проживання, позивач змушена з цим позовом просити суд про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстрації місця проживання.

Згідно із ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності.

Стаття 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник розпоряджається, користується та володіє своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту може бути припинення дії, яка порушує право.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналогічну позицію про усунення перешкод у користуванні власністю висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року.

Додатково зазначає, що Ужгородським міськрайонним судом винесено рішення про розлучення ОСОБА_1 з ОСОБА_3 .

Неповнолітніх дітей в позивачки та відповідача немає.

Між позивачем та відповідачем припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини та на момент предявлення позову про розірвання шлюбу вони проживають окремо більше року. Крім цього, в відповідача є інша жінка з якою проживає.

Відповідач 18.12.2021 році спричинив позивачці травми, а саме струс головного мозгу та перелом четвертого та п`ятого ребра, закритий перелом носа, забійні ссадна обличчя (медична довідка додається).

Також відповідач вчиняє на позивачку в телефонному режимі психологічний тиск навіть не зважає на те, що позивачка хворіє та має діагноз злоякісне новоутворення БДУ в носовій порожнині (Виписка із медичної картки стаціонарного хворого 5954 додається).

Незважаючи на це відповідач ще і завдав удару в ніс та поламав його. На даний час проводиться досудове розслідування по факту нанесенню позивачці травм, він як зазначає позивачка проживає за кордоном з іншою жінкою. Однак, в телефонному режимі погрожує приїхати по місцю реєстрації та зробити позивачці життя нестерпним.

Таким чином, вирішення судом питання щодо визнання ОСОБА_3 особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання є дуже важливо, оскільки позвичака хоче проживати в своєму будинку спокійно та безпечно без психологічного тиску.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того,ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , не знявся з реєстрації місця проживання у належній позивачці будинку чим створює перешкоди у користуванні житлом та порушує права власника.

Щодо судового збору, суд вважає за необхідним звільнити ОСОБА_1 , від сплати судового збору у зв`язку з тим, що вона інвалідом 2 групи, що підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та зняття його з реєстрації місця проживання за адресою: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Бедьо