ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6468/23 Справа № 204/1052/23 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське"

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2023 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (а.с.1-5).

Позов мотивований тим, що позивач з 17 липня 2004 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське» головним маркшейдером.

02 червня 2022 року позивача звільнено з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці 12 липня 2022 року, хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим часом роботи у ПрАТ «ШУ «Покровське», де позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, рівні та концентрації яких перевищували допустимі.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, позивачу протипоказана важка фізична праця, роботи у підземних та шкідливих умовах виробництва, в умовах дії шуму, у несприятливому мікрокліматі.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у наданні медичної та соціальної допомоги серія, ступінь втрати працездатності 45 % по сукупності професійних захворювань з 27 липня 2022 року - безстроково. Встановлено III групу інвалідності.

Позивач вказав, що відчуває загальну слабкість, страждає від головного болю, болю в серці, болю в шийному відділу хребта, підвищення артеріального тиску, переймається зниженням слуху, його турбує шум та дзвін у вухах, кашель з мокротою, пітливість, задуха навіть при незначному фізичному навантаженні.

У зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 150 000 гривень.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про затвердження мирової угоди сторін від 27.04.2023 року, визнання рішення суду першої інстанції нечинним та закриття провадження по справі.

В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що 27.04.2023 сторони, в особі представників, уклали мирову угоду, відповідно до якої дійшли згоди, що достатнім відшкодуванням моральних страждань (моральної шкоди) позивача внаслідок отриманого ним професійного захворювання з боку відповідача є сума 49 000, 00 грн. З метою затвердження даної мирової угоди та керуючись ч. 2 ст. 207 ЦПК України, представники сторін підписали спільну заяву про затвердження мирової угоди. 11 травня 2023 року спільна заява представника позивача адвоката Канібора С.І. та представника відповідача - адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, а також оригінал мирової угоди, надійшли на поштову адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 52 - 54). Разом з цим, 27 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 46), а також спільна заява представника позивача адвоката Канібора С.І. та представника відповідача - адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 48). Проте суд першої інстанції відмовив у затвердженні даної мирової угоди.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У даній справі був здійснений автоматизований розподіл судової справи між суддями, згідно з яким призначено головуючого суддю Лаченкову О.В., та суддів, які входять до складу колегії Городничу В.С., Петешенкову М.Ю.

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 12.10.2023 року суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Дніпровського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Розпорядженням керівника апарату Дніпровського апеляційного суду від 13 жовтня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року визначено склад колегії суддів під головуванням судді Свистунової О.В., суддів учасників колегії Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством Шахтоуправлінням Покровське з 17.07.2004 року, працюючи головним маркшейдером та наказом № 514-кз від 02 червня 2022 року був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 8-13).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 15 червня 2022 року, затвердженим 12 липня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 21-24), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість з легким ступенем зниження слуху II ст. - за класифікацією ОСОБА_3 та Пономарьової Н.І. Н 90.3. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН II ст. J 41.0». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим терміном роботи на підприємствах вугільної промисловості України (Шахта ім. Г.М. Димитрова ВО Красноармійськвугілля, ПрАТ «ШУ «Покровське»), в умовах дії шкідливих виробничих факторів, шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі. При цьому, причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) вказано: виробничий шум, еквівалентний рівень якого на робочому місці складав 81-83 дБА при ГДР = 80 дБА; пил переважно фіброгенної дії вуглепородний з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10%, максимальна разова концентрація в повітрі робочої зони складала 13,9-21,6 мг/м3, при ГДК = 4 мг/м3, тривалість дії упродовж зміни 83,0%-83,3%.

Із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106887 від 27 липня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 45% по сукупності профзахворювань, з 27 липня 2022 року безтерміново. Потреба у медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями, санаторно-курортному лікуванні по хронічному бронхіту, підстава Акт огляду МСЕК № 652 (а.с.26).

Із довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 547468 від 27 липня 2022 року вбачається, що позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності за профзахворюваннями безтерміново, протипоказана важка фізична праця, роботи у підземних та шкідливих умовах виробництва, в умовах дії шуму, у несприятливому мікрокліматі, може працювати черговим, сторожем, гірничим робітником на поверхні (а.с.25).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності у загальному розмірі 45 %. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди в розмірі 55 000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами першою та третьою статті 13 Закону України Про охорону праці передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Згідно пункту 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що у звязку з тривалим часом роботи на ПрАТ ШУ Покровське підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі (а.с.23).

Факт настання причинно-наслідкового зв`язку із настанням хвороби пов`язану із виробництвом, позивачем було доведено наявними в матеріалах справи доказами.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивача втратив 45 % професійної працездатності, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни її життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, прийнявши до уваги факт отримання позивачем третьої групи інвалідності та втрати ним 45 % працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 55 000,00 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обовязкових платежів при їх виплаті.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо не затвердження мирової угоди сторін від 27.04.2023 року, колегія суддів вважає за потрібне зазначити настпуне.

27 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 46), а також спільна заява представника позивача адвоката Канібора С.І. та представника відповідача - адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 48).

11 травня 2023 року спільна заява представника позивача адвоката Канібора С.І. та представника відповідача - адвоката Львова А.Л., про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, а також оригінал мирової угоди, надійшли на поштову адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 52 - 54).

В обґрунтування заяви зазначено те, що сторони дійшли порозуміння та згоди щодо предмету спору. Так, зокрема, у примірнику мирової угоди по справі № 204/1052/23 від 27 квітня 2023 року (а.с. 54) зазначено, що сторони дійшли згоди, що достатнім відшкодуванням моральних страждань (моральної шкоди) позивача внаслідок отриманого ним професійного захворювання є сума 49000 гривень.

Так, приписами ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 46), така заява подана 27 квітня 2023 року через «Електронний суд» одноособово представником відповідача, а надані електронні документи - примірники (сканкопії) спільної заяви представника позивача адвоката Канібора С.І. та представника відповідача - адвоката Львова А.Л. про затвердження мирової угоди (а. с. 48) та самої мирової угоди (а. с. 49) не містять електронного підпису позивача чи його представника.

Натомість, наданий примірник заяви за підписом обох сторін (а. с. 52-53), що надійшов на поштову адресу місцевого суду 11 травня 2023 року, не містить ані вихідного номеру заяви, ані дати її складання, а мирова угода (за підписом сторін) надана в одному примірнику, без засвідчення її печаткою відповідача чи його представника.

Вимогами ч. 3 ст. 207 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Проте, розгляд справи був призначений судом першої інстанції у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а клопотання про призначення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ані відповідачем в строк для подання відзиву, ані позивачем - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, ані станом на дату подання такої мирової угоди, ані станом на дату розгляду справи судом, жодною із сторін, до суду надано не було, що в свою чергу позбавило суд першої інстанції можливості, з`ясувати: чи укладали сторони мирову угоду взагалі як таку, чи погодили вони умови даної мирової угоди, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії, а з`ясувавши зазначене - роз`яснити сторонам наслідки такого рішення.

І як убачається з матеріалів цивільної справи, представником відповідача, при поданні як відзиву на позовну заяву, заяви про затвердження мирової угоди, так і спільної заяви про укладення Мирової угоди та затвердження її судом не було надано повного обсягу своїх повноважень, а лише Ордер на надання правничої правової допомоги (а.с.45,50-51). Що позбавило суд першої інстанції перевірити повний обсяг його повноважень, у тому числі на укладання (підписання) мирових угод від імені ПрАТ ШУ Покровське. Така довіреність була надана представником відповідача лише разом з апеляційною скаргою (а.с.68).

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не було постановлено ухвали про відмову у затвердженні мирової угоди, оскільки, дана обставина не вплинула на правильність висновків судового рішення та була розглянута місцевим судом, про що є висновки мотивувальної частини судового рішення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що заявлення клопотань в цивільному процесі, в тому числі і про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, є правом, а не обов`язком сторін, проте наголошує на тому, що саме сторони не скористувалися своїм процесуальним правом в ході розгляду даної справи для підтвердження дійсного факту укладення мирової угоди.

Колегія суддів також не приймає посилання апеляційної скарги про те, що суд не позбавлений права з власної ініціативи перейти до слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін для з`ясування дійсного факту укладення мирової угоди, погодження сторонами її умов, перевірки повноважень представників сторін та роз`яснення сторонам наслідків укладення мирової угоди, оскільки обов`язок доказування покладається саме на сторони.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторони не були позбавлені і в суді апеляційної інстанції подати на розгляд суду відповідну заяву про затвердження мирової угоди, однак не скористались свої правом, хоча були належним чином сповіщені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які сторони отримали згідно відміток: 24.10.2023 року та 25.10.2023 року та довідками про доставку електронного листа, яка відбулась на електронні скриньки 19.10.2023 року (а.с.91-93, 94-96).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Приведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шахтоуправління "Покровське" залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко