Справа № 943/994/22 Головуючий у 1 інстанції: Кос І. Б.
Провадження № 22-ц/811/1305/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 45 259,08 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликалося на те, що 10.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 4132441, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою 1,90% процентів на день, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування коштами. 21.06.2022 права вимоги за цим кредитним договором були відступлені ТОВ «Авентус Україна» на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» згідно Договору факторингу № 21-06/2022, про що була повідомлена відповідачка.

ОСОБА_1 частково здійснювала погашення кредитної заборгованості за період з 07.06.2021 по 13.10.2021 на загальну суму 43 767,54 грн (6186,35 грн основного боргу та 37 581,35 грн нарахованих процентів). Оскільки відповідачка повністю не виконала свої зобов`язання за кредитним договором станом на 20.06.2022 у неї наявна заборгованість на загальну суму 45 259,08 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту - 13 813,81 грн, заборгованість за процентами - 31 445,27 грн, яку позивач просив стягнути з неї у судовому порядку.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 11.04.2023 позов задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість в сумі 45 259,08 грн, 2 481,00 грн судового збору та 6 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що за наявними в матеріалах справи документами встановити та перевірити визначену позивачем суму заборгованості неможливо. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними, оскільки проведені розрахунки Кредитора були проведені з порушенням та суперечать Закону України «Про споживче кредитування», а відтак не підлягає задоволенню судом сума стягнення 45 259, 08 грн. У свою чергу, позивач надав суду свої арифметичні нарахування, які здійснені з порушенням чинного законодавства. Оскільки такі дані відсутні в матеріалах справи, то судом помилково прийняте рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не доведено, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення апелянтом умов кредитного договору.

Також районний суд при ухваленні рішення у справі не звернув уваги на те, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Кредитор дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Враховуючи сплачену відповідачем суму за користування кредитом, а саме у період з 07.06.2021 по 13.10.2021 відповідачем здійснювались часткові оплати на рахунок Кредитора у загальній сумі 43 767,54 грн, це підтверджує той факт, що споживач був введений в оману.

Вказує, що судом не враховано норми цивільного законодавства стосовно того, що згідно розрахунку наданого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» видача кредиту здійснена 10.05.2021, а нарахування відсотків здійснювалось до 20.06.2022. Аналіз розрахунку заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою нараховувалась до 20.06.2022. В той же час, строк надання позики встановлений договором складає 30 днів, що виходить за межі строку користування позикою. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, заявлена позикодавцем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по основних та додаткових процентах за користування позикою за період з 10.06.2021 по 20.06.2022 є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Від ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 10.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 4132441 про надання споживчого кредиту.

Згідно умов кредитного договору:

сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн (п.1.3 договору);

строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту 09.06.2021, про що зазначено в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору (п. 1.4 договору); строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору;

стандартна процента ставка становить 1,90 % в день (п. 1.5 договору);

повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів (п. 6.1 договору).

Договір про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів, і паспорт споживчого кредиту підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором С716969 10.05.2021 о 18:32:15 ОСОБА_1 .

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 05.08.2022 № 2090 про здійснення успішного переказу 10.05.2021 о 18:33 на суму 20 000,00 грн, номер картки НОМЕР_1 , № транзакції 942471113.

В період з 07.06.2021 по 13.10.2021 відповідачка ОСОБА_1 здійснила оплати на рахунок кредитора у розмірі 43 767,54 грн, з яких 6186,35 грн - основний борг, 37 581,35 грн - оплата нарахованих процентів за користування кредитом.

Як убачається із представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом станом на 20.06.2022 відповідачка має існуючу перед кредитором прострочену заборгованість на загальну суму 45 259,08 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13 813,81 грн та заборгованість за процентами в сумі 31 445,27 грн.

21.06.2022 між ТОВ «Авентус України» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 21-06/2022, за умовами якого ТОВ «Авентус України» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги на суму 45 259,08 грн за кредитним договором № 4132441, укладеним з ОСОБА_1 .

Про відступлення права грошової вимоги відповідачку було повідомлено письмово на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні кредитного договору.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію`у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 10.05.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4132441 про надання споживчого кредиту, згідно якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши вказаний договір, Додаток № 1 до нього, і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, тому доводи апелянта про те, що вона не була належним чином проінформована про умови кредитування, не заслуговують на увагу.

Крім цього про погодження відповідачки з істотними умовами договору свідчить також те, що вона частково виконувала умови з повернення кредиту, зокрема, за період з 07.06.2021 по 13.10.2021 нею здійснювались оплати кредитору на загальну суму 43 767,54 грн.

Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту відповідачкою не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Авентус Україна».

Доводи апелянта про те, що позивачем у більшості випадків здійснювалось зарахування відсотків, а у другу чергу здійснювалось зарахування по тілу кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки сторонами була досягнута саме така домовленість у Кредитному договорі про те, що якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту (п. 6.3.1 цього Договору).

Твердження ОСОБА_1 про те, що її не повідомляли передачу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту іншим факторинговим компаніям, чим порушили її права як споживача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що про заміну кредитора в зобов`язанні ОСОБА_1 повідомлялася ТОВ «Авентус Україна» шляхом направлення листа на її електронну адресу

За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 45259,08 грн.

Колегія суддів також погоджується із рішенням суду в частині стягнення судових витрат з огляду на таке.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн, тому, враховуючи повне задоволення позову, такий підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН №1075167 від 08.08.2022; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН №5127 від 29.08.2018; Звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022; Платіжне доручення №48 від 10.08.2022. Із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом Крюковою М.В. послуг становить 6000,00 грн.

Зважаючи на те, що витрати на правову допомогу були підтверджені належними та допустимими доказами, беручи до уваги обсяг виконаних робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом Крюковою М.В., складність справи та її значення для позивача, розумність та обгрунтованість таких витрат, фактичну сплату їх позивачем на користь адвоката, а також задоволення цього позову у повному обсязі, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув такі з відповідачки на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.11.2023

Головуючий

Судді