П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 561/489/23

Провадження № 22-ц/4815/785/23

Головуючий у Зарічненському районному суді

Рівненської області: суддя Світличний Р.В.

Рішення суду першої інстанції

(повним текстом) ухвалено

24 травня 2023 року

у смт. Зарічне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Локницька сільська рада Вараського району Рівненської області;

за участі: учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися, ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 . Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що разом із сім`єю, починаючи з 1985 року по теперішній час, відкрито і безперервно протягом 37 років користується квартирою АДРЕСА_1 , сплачуючи при цьому вартість використаної електроенергії. Спірну квартиру йому надано СВК "Полісся", за що сплатив у 2001 році відповідні грошові кошти. Однак правовстановлювального документа на житло не отримав. У 2012 році СВК "Полісся" визнано банкрутом та ліквідовано.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання права власності за набувальною давністю.

У поданій апеляційній скарзі позивач, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про залишення без уваги норми ст.ст. 3, 344 ЦК України, ст.ст. 89, 263 ЦПК України. Так, протягом 37 років він проживав і зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Щодо спірної квартири між СВК "Полісся" та ним було укладено договір купівлі-продажу (хоча належним чином і не був оформлений), за яким він сплатив гроші на користь продавця, отримавши житлове приміщення. 20 червня 2012 року СВК "Полісся" ліквідовано у межах справи про банкрутство. Також вказував, що відповідач визнав позов у судовому засіданні.

Звертав увагу на те, що власник майна понад 10 років відсутній, а внаслідок ліквідації СВК "Полісся" - відсутній і правонаступник. Також він не має іншого житла.

Посилався на постанови Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №571/1099/16-ц і від 31 жовтня 2018 року у справі №683/2047/16-ц, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 листопада 2012 року (номер в ЄДРСР - 279006500) і від 13 червня 2012 року (номер в ЄДРСР - 26950222), вважаючи, що викладені у них висновки регулюють спірні правовідносини.

Оскільки оскаржуване рішення суперечить наведеному, а також положенням справедливості, добросовісності та розумності, тому не може залишатися чинним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 1985 року по теперішній час. Цей факт сторонами визнається та не заперечується, а також підтверджується довідкою Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області №797 від 06.04.2023.

28 вересня 2001 року ОСОБА_1 оплатив на користь СВК "Полісся" 5 500 гривень у рахунок вартості зазначеної квартири, про що свідчить накладна №851 від того ж дня.

З перевіреної копії трудової книжки колгоспника №343 вбачається, що позивач у 1976 році прийнятий на роботу в артіль "Радянське Полісся", а у 2006 році - звільнений з роботи з СВК "Полісся".

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 червня 2012 року у справі №8/18, що набрала законної сили, СВК "Полісся" ліквідовано у зв`язку з банкрутством.

Цей же факт встановлений і з відповіді №57424 від 03 травня 2023 року Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (сформовано засобами підсистеми ЄСІТС "Електронний суд").

Вважаючи, що він добросовісно, відкрито і безперервно протягом 27 років володіє та користується спірним житлом, у травні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Локницької сільської ради Вараського району Рівненської області про визнання за ним права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності фактичних і правових підстав для задоволення позову, оскільки проведена позивачем оплата вартості спірної квартири вказує про його поінформованість щодо власника житла - СВК "Полісся". При цьому даний факт не свідчить про добросовісність її набуття - як цього вимагає норма ст. 344 ЦК України. Тому відсутність добросовісності позивача при заволодінні ним спірним житловим приміщенням звільняє його від необхідності аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю.

Щодо визнання позову відповідачем, то Локницька сільська рада Вараського району Рівненської області є органом місцевого самоврядування і не повинна відповідати за позовом, адже жодних суб`єктивних цивільних прав ОСОБА_1 не порушувала, власником квартири та правонаступником СВК "Полісся" не була, гарантом чи поручителем підприємства не виступала. Тобто повноваженнями визнання позову наділена не була.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Згідно із ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З висновку Верховного Суду, що зроблений у постановах від 27 вересня 2018 року у справі №571/1099/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №683/2047/16-ц та від 15 листопада 2022 року у справі №293/1061/21, видно, що при аналізі поняття добросовісності слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб?єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов?язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном.

При цьому володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном, а нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилкове незастосування ст.ст. 3, 344 ЦК України, ст.ст. 89, 263 ЦПК України, то колегія суддів, погоджуючись із судом попередньої інстанції, не може взяти їх до уваги.

Так, позивач в момент вселення та подальшого проживання у спірній квартирі знав і був переконаний про правомірність володіння нею, адже сам вказував про те, що квартиру АДРЕСА_1 , йому надано з дозволу артілі "Радянське Полісся", з якою перебував у трудових відносинах. При цьому в подальшому, 28 вересня 2001 року, він сплатив 5 500 гривень у рахунок набуття права власності на житло, хоча відповідного договору з СВК "Полісся" ним укладено не було. Тобто ОСОБА_1 був очевидно обізнаний, що спірна квартира належала артілі "Радянське Полісся", а згодом - СВК "Полісся".

Більше того, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка №332385340 від 16.05.2023) підтверджено відсутність факту реєстрації права власності, інших речових прав, іпотеки чи обтяження на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, доказів про те, що право власності на спірну квартиру є зареєстрованим, сторонами надано не було.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Не можна погодитися і з аргументами заявника про визнання відповідачем позову.

Так, згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки визнання позову Локницькою сільською радою Вараського району Рівненської області не відповідає вимогам закону, тому судом цю обставину відхилено і ухвалено оскаржуване рішення по суті.

Решта посилань автора апеляційної скарги на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду попередньої інстанції.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 24 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків