Справа №461/4829/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченко В.Є.

при секретарі судового засідання Штогрин В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) про визнання частково недійсним договору дарування квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання (поновлення) права користування квартирою-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору дарування квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання (поновлення) права користування квартирою.

Позовні вимоги мотивує наступним. З 1960 року позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у квартирі АДРЕСА_5 . У 2001 році позивач разом з сином ОСОБА_4 приватизував цю квартиру. У 2001 році у позивача стався велико вогнищевий інфаркт міокарда та він проходив довготривалу реабілітацію. У зв`язку з цим в позивача виникли фінансові труднощі, повноцінно працювати він вже не міг. Скориставшись усіма тими обставинами, син позивача ОСОБА_4 та колишня дружина позивача ОСОБА_3 взялися на позивача психологічно тиснути, щоб він переписав квартиру на ОСОБА_3 , натомість вона обіцяла позивачеві, що буде його утримувати та виплачувати по 20 євро в місяць до кінця його життя, а він до кінця життя буде проживати у квартирі. Під тим тиском, зважаючи на стан свого здоров`я, думаючи, що підписує у Третій львівській державній нотаріальній конторі договір довічного утримання, позивач 04 листопада 2003 року разом з ОСОБА_4 підписав договір дарування квартири, згідно з яким власницею квартири стала ОСОБА_3 .

Після укладення цього договору донька позивача ОСОБА_6 , так як сама ОСОБА_3 була постійно закордоном, щомісяця роками постійно передавала позивачеві кошти ОСОБА_3 у гривнях в обумовленій між ним та ОСОБА_3 сумі, еквівалентній 20 євро. У 2022 році позивач взнав, що ОСОБА_3 все своє майно, включно з квартирою АДРЕСА_5 , в якій позивач проживає і був зареєстрований, передала у власність синові ОСОБА_4

29 вересня 2021 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір дарування квартири. Ставши власником квартири, ОСОБА_4 виставив її на продаж та без рішення суду, без відома позивача і без його згоди зняв позивача з реєстрації проживавння у квартирі.

10 вересня 2022 року. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 пробували позивача виселити з квартири На його прохання було викликано поліцію, за той час ОСОБА_4 та ОСОБА_3 винесли з квартири ряд речей. Поліція, яка приїхала на виклик позивача, сказала ОСОБА_4 , що без рішення суду його виселяти з квартири не буде, не зважаючи на документ про виписку його з квартири, який пред`явив ОСОБА_4 . В ході розмови з поліцією ОСОБА_4 проговорився, що він вже уклав на квартиру дарчу, але не сказав кому. Як з"ясував адвокат позивача, 29 серпня 2022 року приватним нотаріусом Сиротяком М.Р. було посвідчено договір дарування, згідно з яким власницею квартири стала ОСОБА_5

Протягом всіх років з моменту укладення договору дарування квартири позивач продовжував постійно проживати у квартирі та регулярно сплачував усі комунальні послуги, а також оформляв субсидію на відшкодування житлово-комунальних послуг.

Позивач є одинокою особою похилого віку, квартира на АДРЕСА_6 є його єдиним житлом. Враховуючи стан його здоров`я, відсутність достатнього матеріального забезпечення, як зазначає позивач, він потребував сторонньої допомоги і намагався її отримати при укладенні спірного правочину, він мав намір укласти з ОСОБА_3 саме договір довічного утримання, будь-якого іншого правочину щодо свого єдиного житла він не мав наміру вчиняти. Укладаючи договір дарування, позивач вважав, що укладає договір довічного утримання, помилявся щодо правової природи правочину, фактична передача квартири за договором дарування не відбулася.

Позивач просить суд визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 з другого боку та посвідчений 04 листопада 2003 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою в частині дарування ідеальної частини квартири, належної ОСОБА_1 , з приведенням сторін договору до попереднього стану, витребувати на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_5 , що отримана нею відповідно до договору дарування від 29 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Сиротяком Михайлом Романовичем, реєстровий номер 456, скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 ,реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 , на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_5 , належну ОСОБА_1 , визнати (поновити) за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_5 .

Ухвалою Галицького районного суду від 13.10.2022 року (том 1, а.с.87-88) було відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.В. від 14.09.2022 року з внесеними ухвалою судді від 16.09.2022 року виправленням описок в ухвалі від 14.09.2022 року було задоволено заяву ОСОБА_1 , подану до подання позову про вжиття заходів забезпечення позову: накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_5 , заборонено суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою, а саме:квартири за адресою: АДРЕСА_6 (том 2, а.с.6-8)

Відповідачі у справі відзив на позов ОСОБА_1 не подавали.

06.12.2022 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява (том 1, а.с.110), в якій він повідомляє, що його мати ОСОБА_3 перебуває на лікуванні в Італії, потребує хірургічного втручання, операція призначена на 15.12.2022 р., потім планується реабілітація. У зв`язку із цим ОСОБА_3 не може бути присутня на судових засіданнях. У ОСОБА_4 є довіреність від матері представляти її в суді.

06.12 2022 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява (том 1, а.с.112-113), що позивачу є де жити, а саме квартира по АДРЕСА_7 , яка належить їх сім`ї: 1/2 ОСОБА_4 та його матері, 1/2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Ця квартира зараз вільна, і ОСОБА_4 з матір`ю не заперечують, щоб позивач вселився і жив у ній. Також є будинок в селі Рокитно Яворівського району Львівської області, який належить 1/2 ОСОБА_4 , 1/2 ОСОБА_6 . ОСОБА_4 не заперечує, щоб позивач жив у будинку.

07.12.2022 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява (том 1, а.с.114-115), в якій він зазначає, що зі слів його матері ОСОБА_3 , позивач надав суду неправдиву інформацію: на час підписання договору дарування квартири ОСОБА_1 знаходився в нормальному дієздатному стані, був здоровий і розумів, що підписує саме договір дарування, це було його добровільним бажанням. Ніяких договорів про утримання не існувало, ніяких обіцянок про утримання також не було. В цей період позивач працював на роботі та одержував зарплатню в ДЮСШ-2. В той час як його мати не мала постійного місця роботи і заробітку і мусила покинути Батьківщину і шукати заробіток за кордоном. Зараз ОСОБА_3 знаходиться на лікуванні в Італії, претензії позивача вважає нечесними та неправомірними. На судові засідання ОСОБА_3 з`являтись не має наміру та можливості та просить приймати рішення по справі без її присутності. У ОСОБА_4 є довіреність від матері представляти її в суді.

10.01.2023 року від ОСОБА_8 , представника ОСОБА_5 , надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с.130-131), у якій він вважає, що є підстава для застосування строку позовної давності. Саме з дати підписання договору та його державної реєстрації почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких претензій ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування квартири. Позивач пропустив без поважних причин строк звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири, позивач мав можливість поспілкуватися зі своїми дітьми, друзями, сусідами та ін., звернутися до юристів, адвокатів, правоохоронних органів, але саме зараз він начебто не розумів, який правочин він уклав. Відповідач 3 вважає, що до позовної заяви ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору дарування квартири необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної вимоги, оскільки ОСОБА_1 не просить суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору дарування квартири є саме факт підписання договору дарування квартири від 04.11.2003 року та витяг БТІ від 10.01.2003 р. №1950413. На підставі наведеного заявник просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

22.02.2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшли Додаткові пояснення (том 1, а.с.143-144, додатки - том 1, а.с. 145-160)), у яких він зазначив, що згідно з листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №32-вих-89685 від 25.10.2022 року «з адреси: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , 1946 р.н. знятий з реєстрації 16.08.2022 року за заявою власника житла ОСОБА_4 , що ОСОБА_4 , який виписав позивача з місяця проживання у квартирі без рішення суду та відчужив її, є хворим з діагнозом «Параноїдна шизофренія».

24.05.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшли Додаткові пояснення (том 1, а.с.200-213) , у яких він у відповідь на заяву ОСОБА_8 , представника ОСОБА_5 , дізнавшись від свого адвоката про цю заяву, додатково до обставин, зазначених у позовній заяві, зазначив, що з допомогою адвоката 06.09.2022 року позивач отримав в БТІ копію договору дарування спірної квартири та інших документів на квартиру. Прочитавши текст цього договору, він зрозумів, що замість договору довічного утримання він уклав з ОСОБА_3 договір дарування квартири. Позивач не отримував примірника цього договору після його укладення, відповідно до п.9 договору - "цей договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в справах Третьої Львівської державної нотаріальної контори, а другий видається обдарованій". Так як позивачеві не було надано копію оспорюваного договору, це виключало можливість випадкового його виявлення ним, переосмислення та усвідомлення.

У змісті статті ст.229 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, зазначеному у п.8 договору,немає жодного слова про договір дарування квартири, натомість зазначено про право довічного користування. І позивачеві дійсно під час укладення цього договору нотаріус пояснювала, що він у квартирі, щодо якої укладаєиться договір, буде довічно проживати і користуватись нею. Щодо пункту 13 Правил користування приміщеннями в житлових будинках та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572, позивачроз`яснення нотаріусом цього пункту Правил не пам`ятає, але виходячи з його змісту - сторони договору можуть бути учасниками спору, який розв"язується шляхом переговорів та спору. Після укладення цього договору позивач квартиру не звільняв та продовжував постійно у ній проживати. Протягом всіх років з моменту укладення вищезгаданого договору дарування квартири він регулярно сплачував усі комунальні послуги та оформляв субсидію на відшкодування житлово-комунальних послуг.

Позивач просив визнати поважними причини пропуску ним подавння до суду позову визнання частково недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_5 , укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 з другого боку та посвідченого 04 листопада 2003 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою в частині дарування ідеальної частини квартири, належної ОСОБА_1 ,

16.06.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшли Додаткові пояснення (том 1, а.с.241-242), у яких він у відповідь на заяву ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_4 нічого у цій заяві не зазначає, чи хоче позивач жити у квартирі по АДРЕСА_7 та садовому будинку в селі Рокитно і має можливість самостійно себе обслуговувати при наявних умовах, зокрема, принести собі продукти, сходити в аптеку за ліками, винести сміття з житла. Квартира за адресою: АДРЕСА_7 знаходиться на 2 поверсі старого австрійського будинку, куди позивачеві з станом його ніг важко було би по деревяних сходах спускатися, а особливо підніматись. На відміну від квартири за адресою: АДРЕСА_6 , яка знаходиться на 1-ому поверсі будинку і з якої зручно виходити на вулицю, виносити сміття за 20 метрів. Щодо будинку в селі Рокитне, то відповідач замовчує, що це не житловий будинок, а садовий будинок в садово-городньому кооперативі "Рокитне". У ньому є такі незручності: будинок негазифікований, опалювати його в холодну пору необхідно дровами, що він не може фізично зробити, відсутні центральне водопостачання та водовідведення. На відміну від Львова у селі Рокитне немає закладу охорони здоров`я, у якому він отримував би професійну медичну допомогу, аптек взагалі немає. У Рокитному на відміну від Львова є нестабільний телефонний зв`язок, внаслідок чого позивач не мав би гарантії, що зможе покликати на допомогу при погіршенні його здоров"я. Від садового будинку до магазину іти 2,5 кілометри, до найближчої автобусної зупинки йти біля кілометра по нерівній грунтовій дорозі, автобус до Львова їздить нечасто, 2 рази на день.

Як сам визнає ОСОБА_4 , на час подання позову він не був одноособовим власником ні квартири, ні садового будинку. Йому належало 1/4 ідеальна частка квартири та 1/2 частина садового будинку. На вселення позивача у квартиру та садовий будинок ОСОБА_4 не отримав згоди інших співвласників квартири та садового будинку. Станом на 16.06.2023 року ОСОБА_4 не має жодної частки у праві власності ні на квартиру, ні на садовий будинок, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, долученими до Додаткових пояснень. Тому відповідно позивача ніяким чином на будь-яке бажання ОСОБА_4 не може бути вселено у ці квартиру та садовий будинок.

16.08.2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява , у яких він зазначив, що після судового засідання у цій справі, яке відбулось 10 липня 2023 року, особи, які представлялись представниками відповідача ОСОБА_5 , 20 липня 2023 року винесли з спірної квартири усі речі, в тому числі ліжко та холодильник, його особисті речі, відключили газову плитку, мотивуючи проведенням у квартирі капітального ремонту. Цим самим було спричинено неможливість проживання позивача у цій квартирі. Внаслідок цього викликаними працівниками поліції позивача було завезено у спеціалізовану соціальну установу - Центр обліку та нічного перебування бездомних Управління соціального захисту Львівської міської ради на вул.Кирилівській, 3 у місті Львові, що засвідчено посвідченням про взяття на облік №4079 від 21.07.2023 року та довідкою про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі для бездомних осіб №393 від 21.07.2023 року.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Про судове засідання 07.11.2022 року відповідачка була належним чином повідомлена шляхом скерування на адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) належним чином завіреної копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками. Конверт із вказаними документами повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 08.12.2022 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 10.01.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 23.02.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 23.03.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 13.04.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 25.05.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 20.06.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 10.07.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини за закінченням терміну зберігання.

Про судове засідання 02.08.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином. На адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) була скерована судова повістка, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 14.09.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки.

Про судове засідання 05.10.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання на 05.10.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова.

Про судове засідання 24.10.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання на 24.10.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова.

Про судове засідання 23.11.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки. Згідно з інформацією поштового відстеження, конверт із вмістом судової повістки повернувся за зворотною адресою, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання на 23.11.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова.

Про судове засідання 18.12.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки. Згідно з інформацією поштового відстеження, конверт із вмістом судової повістки повернувся за зворотною адресою, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання на 18.12.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Про судове засідання 07.11.2022 року відповідачка була належним чином повідомлена шляхом скерування на адресу відповідачки ( АДРЕСА_7 ) належним чином завіреної копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками. Конверт із вказаними документами повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання неодноразово не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Про судове засідання 07.11.2022 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) належним чином завіреної копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками. Конверт із вказаними документами повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 08.12.2022 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 10.01.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки.

Про судове засідання 23.02.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 23.03.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини за закінченням терміну зберігання. У судове засідання прибув.

Про судове засідання 13.04.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки.

Про судове засідання 25.05.2023 року відповідач був належним чином повідомлений телефонограмою.

Про судове засідання 20.06.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки.

Про судове засідання 10.07.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 22.06.2023 року.

Про судове засідання 02.08.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 11.07.2023 року.

Про судове засідання 14.09.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки.

Про судове засідання 05.10.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Також додатково був повідомлений шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 15.09.2023 року.

Про судове засідання 24.10.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки.

Про судове засідання 23.11.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки. Згідно з інформацією поштового відстеження, конверт із вмістом судової повістки повернувся за зворотною адресою, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Про судове засідання 18.12.2023 року відповідач був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою місця реєстрації відповідача ( АДРЕСА_8 ) судової повістки та за адресами АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 . Згідно з інформацією поштового відстеження, конверти із вмістом судової повістки повернулися за зворотною адресою, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_4 про судове засідання на 18.12.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова. Додатково було скеровано смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку смс від 06.12.2023 року.

Відповідачка ОСОБА_9 у судове засідання неодноразово не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Про судове засідання 07.11.2022 року відповідачка була належним чином повідомлена шляхом скерування на адресу відповідачки за місцем її реєстрації ( АДРЕСА_10 ) належним чином завіреної копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви з додатками.

Про судове засідання 08.12.2022 року відповідачка була належним чином повідомлена шляхом скерування на адресу відповідачки за місцем її реєстрації ( АДРЕСА_10 ) судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Про судове засідання 10.01.2023 року був повідомлений представник відповідачки ОСОБА_8 телефонограмою.

Про судове засідання 23.02.2023 року був повідомлений представник відповідачки ОСОБА_8 телефонограмою.

Про судове засідання 23.03.2023 року був повідомлений представник відповідачки ОСОБА_8 телефонограмою.

Про судове засідання 13.04.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування за місцем її реєстрації ( АДРЕСА_10 ) судової повістки, конверт із вмістом якої повернувся на адресу суду із зазначенням причини адресат відсутній за вказаною адресою.

Додатково було скеровано смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 23.03.2023 року.

Про судове засідання 25.05.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином телефонограмою.

Про судове засідання 20.06.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 23.03.2023 року.

Про судове засідання 10.07.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 22.06.2023 року. У судове засідання прибула.

Про судове засідання 02.08.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином повідомлена під розписку.

Про судове засідання 14.09.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки.

Про судове засідання 05.10.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 15.09.2023 року.

Про судове засідання 24.10.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки.

Про судове засідання 23.11.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом скерування судової повістки за місцем реєстрації відповідачки. Додатково було скеровано смс-повідомлення, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» від 25.10.2023 року.

Про судове засідання 18.12.2023 року відповідачка була повідомлена належним чином шляхом отримання судової повістки під розписку. Окрім цього, повідомлення ОСОБА_5 про судове засідання на 18.12.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова. 13.12.2023 року ОСОБА_5 ознайомилвся з матеріалами справи та була належним чином і своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. 18.12.2023 року надійшло клопотання ОСОБА_5 про відкладення судового засідання без поважних причин.

Представник відповідачки ОСОБА_5 , адвокат Лагутін Д.М., у судове засідання неодноразово не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

07.11.2023 року на адресу суду надійшло клопотання ОСОБА_8 про відкладення судового засідання, у зв`язку із тим, що відповідач не отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками.

Про судове засідання 08.12.2022 року адвокат Лагутін Д.М.був належним чином повідомлений шляхом скерування судової повістки за адресою, зазначеною в клопотання представника відповідача, АДРЕСА_11 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

08.12.2023 року на адресу суду адвокат Лагутін Д.М. подав клопотання про відкладеня судового засідання, так як копію позовної заяви з додатками було отримано 28.11.2023 року і необхідний час для подання відзиву.

Про судове засідання 10.01.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою.

05.01.2023 року подав на адресу суду клопотання про проведення судового засідання 10.01.2023 року в режимі відеоконференції. Однак своїм правом на правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався, у судове засідання не прибув.

Про судове засідання 23.02.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою.

Про судове засідання 23.03.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою.

Про судове засідання 13.04.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою.

Про судове засідання 25.05.2023 року відповідачка ОСОБА_5 була повідомлена телефонограмою.

19.05.2023 року адвокат Лагутін Д.М. подавна адресу суду клопотання про проведення судового засідання 25.05.2023 року в режимі відеоконференції. Однак своїм правом на правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався, у судове засідання не прибув.

Про судове засідання 20.06.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою.

Про судове засідання 10.07.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений телефонограмою. У судове засідання прибув.

Про судове засідання 02.08.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був повідомлений під розписку.

14.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Лагутіна Д.М. про відкладення судового засідання у зв`язку із хворобою.

30.09.2023 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Лагутіна Д.М. про проведення судового засідання 05.10.2023 року в режимі відеоконференції. Однак своїм правом на правом на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався, у судове засідання не прибув.

20.10.2023 року на адресу суду надійшла заява адвоката Лагутіна Д.М. про проведення судового засідання 24.10.2023 року в режимі відеоконференції.

24.10.2023 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Лагутіна Д.М. про відкладення судового засідання у зв`язку із зайнятістю адвоката в іншому судовому засіданні. Однак доказів на підтвердження поважності причин неявки, а саме зайнятості в іншому судовому засіданні, адвокатом не було надано суду.

Про судове засідання 23.11.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був належним чином повідомлений. 23.11.2023 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката Лагутіна Д.М. про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю ознайомитися з матеріалами справи.

Про судове засідання 18.12.2023 року адвокат Лагутін Д.М. був належним чином повідомлений шляхом скерування за адресою АДРЕСА_11 судової повістки. Згідно з інформацією поштового відстеження відправлення не вручено під час доставки. Окрім цього, повідомлення адвоката Лагутіна Д.М. про судове засідання на 18.12.2023 року здійснювалось через оголошення, яке розміщене на сайті Галицького районного суду м.Львова. Додатково було скеровано судову повістку на електронну адресу представника відповідача, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 16.12.2023 року.

Суд вжив всіх можливих заходів для належного і вчасного повідомлення відповідача про судові засіданні, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.1, 2, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України, день вручення судової повістки під розписку; днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси

Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Тому, відповідачі та представник відповідача в силу п.1,2,4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130, ч.11 ст.128 ЦПК України вважаються належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідачів та представника відповідача, адвоката Лагутіна Д.М., так як такі належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи всіма можливими заходами для належного і вчасного повідомлення, що підтверджується матеріалами справи, доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання учасники не надали, представник відповідача, адвокат Лагутін Д.М., правом на участь в судому засіданні у режимі відеоконференції не скористався та в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку..

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21 жовтня 1971 року Виконавчим комітетом Шевченківської районної Ради депутатів трудящих м.Львова було видано ОСОБА_1 ордер №559 на вселення у квартиру АДРЕСА_12 , а.с.10).

1 листопада 2021 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано свідоцтво № НОМЕР_5 про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 (том 1, а.с.11).

Згідно з Епікризом, складеним Комунальним некомерційним підприємством "Львівське територіальне медичне об"єднання "Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" хворий ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в інфарктному відділі ЛШМД з 10.07.2001р. до 04.08.2001р., при госпіталізації скарги на щільні болі за грудиною з іррадіацією у спину, обидві руки та сильну слабість. Рішенням лікарської комісії хворий скерований на II ий етап стац. лікування в 7 му міську лікарню в смт. Брюховичі. В результаті проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз: Основний: ІХС- Гострий великовогнищевий інфаркт міокарда задньо-бокової ділянки лівого шлуночка. Атеросклоретичний кардіосклероз. Гіпертонічна х-ба III ст. Ускладнення основного: НК II - А ст. (том 1, а.с. 13-14).

04 листопада 2003 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 з другого боку був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_5 . Цей договір був посвідчений 04 листопада 2003 року (том 1, а.с. 16-17).

Згідно з п.1 цього договору ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подарували, а ОСОБА_3 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_5 .

Відповідно до п.8 цього договору - зміст ст.229 Цивільного кодексу України та п.13 Правил користування приміщеннями в житлових будинках та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572, сторонам роз`яснено.

Статтею 229 Цивільного кодексу УРСР 1963 року "Обов`язок продавця попередити покупця про права третіх осіб на продавану річ", чинною на час укладення цього договору, встановлено наступне: "При укладенні договору продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на продавану річ (право наймача, право застави, довічного користування тощо). Невиконання цього правила дає покупцеві право вимагати зменшення ціни або розірвання договору і відшкодування збитків».

Пунктом 13 Правил користування приміщеннями в житлових будинках та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року за №572 визначено наступне: "13. Спори, що виникають під час користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, розв`язуються шляхом проведення переговорів між учасниками спору або у судовому порядку".

Згідно з п.9 договору - «цей договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в справах Третьої Львівської державної нотаріальної контори, а другий видається обдарованій». Таким чином після укладення договору позивач не отримав примірник цього договору, що виключало можливість випадкового його виявлення ним, переосмислення та усвідомлення.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності від 10 листопада 2003 року було зареєстровано право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору дарування від 04.11.2003 року (том 1, а.с.18).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №308207166 від 25.08.2022 року власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири від 29.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляк О.Я. (том 1, а.с.19).

Квитанціями про оплату комунальних послуг (том 1, а.с. 23-71) стверджено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу оплачував квартиру АДРЕСА_5 , зокрема, протягом 2015-2022 років ЛКП «Центральне» за послуги з утримання будинку і прибудинкової території (том 1, а.с.23-25), протягом 2006-2022 років ЛКП «Львівводоканал» за послуги з водопостачання та водовідведення (том 1, а.с.38-50), протягом 2015-2022 років ВАТ «Львівгаз», ТзОВ «Львівгаззбут» за спожитий газ і розподіл (доставку) природного газу (том 1, а.с.52-71). Усі квитанції оформлені на ім`я позивача ОСОБА_1 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №309273831 від 08.09.2022 року ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , не має у власності об`єктів нерухомого майна (том 1, а.с.73).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №309552344 від 12.09.2022 року власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_5 на підставі договору дарування квартири від 29.09.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляк О.Я. (том 1, а.с.74).

Згідно з Актом фактичного проживання, складеного ЛКП «Старий Львів» 09.09.2022 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_6 проживає, але не зареєстрований ОСОБА_1 , 1946 р.н., зі слів мешканців будинку ОСОБА_1 в даній квартирі проживає постійно, по даний час (том 1, а.с. 75).

Відповідно до листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №32-вих-89685 від 25.10.2022 року з адреси: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , 1946 р.н. знятий з реєстрації 16.08.2022 року за заявою власника житла ОСОБА_4 , керуючись п.50.5 Постанови КМУ від 07.02.2022 року №265 та Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" (том 1, а.с.145).

Листом №2396 від 06.09.2022 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» надало адвокату ОСОБА_2 копію свідоцтва про право власності за адресою: АДРЕСА_6 , копію договору дарування вищевказаної квартири від 04.11.2003 року, копію витягу про реєстрацію права власності на цю квартиру (том 1, а.с.214).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №334783139 від 06.06.2023 року власником садового будинку АДРЕСА_13 в садово-городньому кооперативі «Рокитно» є ОСОБА_6 (том 1, а.с.244-245).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №334781857 від 06.06.2023 року власником квартири АДРЕСА_14 є ОСОБА_10 (том 1, а.с.246).

Відповідно до довідки Центру обліку та нічного перебування бездомних Управління соціального захисту Львівської міської ради на вул.Кирилівській, 3 у місті Львові №393 від 21.07.2023 року про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі для бездомних осіб ОСОБА_1 перебуває на обліку в Центрі обліку та нічного перебування бездомних як особа, яка не має постійного проживання.

21.07.2023 року Центром обліку та нічного перебування бездомних було видано ОСОБА_1 посвідчення про взяття на облік №4079 від 21.07.2023 року.

Позивач в судовому засіданні пояснив наступне: в 1960-му році він з мамою поселився в квартиру по АДРЕСА_6 , прожили там 60 років. Мама померла, він привів дружину в свою квартиру, двоє дітей народилися, розвелися з дружиною. В 2001 приватизував квартиру на себе і на сина який був прописаний, але не проживав. І в цьому ж році, під осінь, в нього вогнищевий інфаркт стався, лікування та реабілітація тривали досить довго, були якісь гроші та закінчились. ОСОБА_11 , бувша жінка, після інфаркту запропонувала, щоб він переписав квартиру на неї з умовою, що він буде проживати до кінця свого життя, вона постійно за границями і зараз десь живе там, кожний місяць буде давати гроші. Син до нього підходив, теж його підштовхував до того, щоб він переписав на маму квартиру. І під тим тиском, і під тими обіцянками вони пішли до нотаріуса і він підписав угоду довічного утримання, він був певний в тому, зі слів нотаріуса він зрозумів, що він буде проживати в квартирі до кінця своїх днів. Він 20 років прожив сам в квартирі, субсидії оформив, комунальні послуги сплачував, ремонтом трохи займався по можливості. 20 євро в гривнях передавали через дочку щомісяця. Влітку 2022 року підходить до нього син і каже: квартира моя, я її буду продавати. Його це здивувало дуже. І син почав приводити вже людей. Він звернувся до дочки і до зятя, розказав їм про це. Копію того договору він отримав в 2022 році, в 2022 році син та ОСОБА_12 зробили договір, але після того 10 місяців він прожив у квартирі, хоча нові власники приходили і турбували, шоб вижити його з квартири, судом було накладено арешт, він в цій квартирі далі продовжував жити, поки його штучно не вигнали з хати, повісили камери в кухні, в кімнаті, почали все виносити на вулиці, все абсолютно, від`єднав газову плитку і почав трошити все, він викликав поліцію, його завезли в притулок. Хоче, щоб одну другу частину його квартири йому повернули та щоб повернули прописку.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач - її батько, ще з дитинства проживав в даному помешканні зі своєю мамою. Потім, коли вже мами не стало, то батько залишився проживати в цій квартирі один. І проживав до останнього, більше 60 років. Мати припинила проживати на вулиці Під Дубом з 1995 року. В 2001 році була приватизація даного помешкання в рівних частях на батька і на брата. Вона 19 років проживала в даному помешканні, потім вийшла заміж і пішла жити до чоловіка. Після приватизації квартири у батька стався великовогнищевий інфаркт, у 2001 році, І це дуже відобразилося на його стані здоров`я, фізично він вже не міг багато працювати, тривала реабілітація у батька, батько хотів оформити інвалідність, хоча за віком він ще не міг мати пенсії. Почав оформляти, просив її чоловіка, щоб вони йому допомогли, бо у чоловіка була машина. Вже досить багато документів було зібрано, і в цей час у чоловіка в машині ті документи було вкрадено. Інфаркт був у 2001 році. В зв`язку з тим мати повідомила батькові, що навіть, якщо він поновить всі ці документи, як він уже то зібрав, то буде отримувати досить маленьку пенсію. І запропонувала батькові, що вона його буде отримувати до кінця його віку, і він зможе проживати і надалі в своїй квартирі до кінця свого віку. Вона запропонувала, що батько переписав квартиру на неї. Вона сказала, що вона буде його утримувати до кінця його життя, виплачувати йому через неї, оскільки сама буде постійно знаходитись за кордоном, по 20 євро у гривнях щомісяця для батька. Вона сама приносила йому кошти від матері, і якщо сама не могла, то просила свого чоловіка, він так само передавав ці кошти для батька. Батько і надалі проживав у даному помешканні після укладання цього договору ще 20 років. Протягом тих 20 років вони передавали кошти щомісяця батькові. Її не було про укладенні договору, в неї була маленька дитина. Батько мабуть і нічого би і не знав, тому що він постійно проживав у своєму помешканні, 15 років пройшло, і брат з`явився у 2022 році, він прийшов до батька, і почав чомусь фотографувати помешкання, і батько ще їй подзвонив і каже, він чомусь приходив до мене, каже, щось фотографував і мене, і помешкання. А потім брат почав приводити сторонніх людей, тобто брат захотів продати дане помешкання, і повідомив батькові, що він буде продавати помешкання. Батько був шокований, особливо коли брат сказав, що він його виписав, а батько взагалі не давав ніякої згоди, бо все життя там був прописаний, і все життя там проживав, 60 років. В батька до сих пір ще в паспорті стоїть штамп, щоб він прописаний на АДРЕСА_15 . Батько в шоці зателефонував їй і попросив її проконсультуватися з адвокатом, що робити далі, Батько зв`язався з адвокатом, адвокат подав запит в БТІ, і йому дали копію цього договору, і батько так дізнався, що він підписав не договір довічного отримання, як йому говорила мама, а підписав договір дарування. І тому батько звернувся до суду. 14 вересня 2021 року була бійка біля квартири біля Форуму, батька примусово виставляли з квартири, його винесли з квартири за руки і за ноги новий власник і її брат. Але після того, коли втрутилась поліція, її чоловік повідомив її братові, що на квартиру накладено арешт, і батько подав позов до суду, і саме тому відбулася бійка. І коли вже втрутилась поліція, друга сторона вступилася, і батько після цього залишився проживати у квартирі. Буквально кілька місяців, як він не проживає в квартирі, тому що нові власники виставили його на вулицю, викинувши всі його речі на балкон, у подвір`я, вони поставили батькові відеокамери і сказали, що вони там будуть робити ремонт, і батькові проживати у квартирі вже було неможливо,

Допитана в судовому засіданні як свідокОСОБА_13 , в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_16 , та знає ОСОБА_14 дуже давно і знає його дружину. ОСОБА_15 знає 60 років, із 1962 року, вона якраз прийшла туди жити. ОСОБА_16 жив з мамою, у 1962 році вже жив. Коли вона прийшла туди жити, то йому напевно було років 12. Він зараз не живе, бо його вижили з квартири. До того весь час проживав. Він мав інфаркт, це було десь 20 років тому. ОСОБА_3, дружина, приходила і казала, що ОСОБА_15 погано. І що вона сказала, щоб ОСОБА_16 переписав на неї квартиру. Він весь час жив, нікуди не відлучався. ОСОБА_3 виїхала скоро в Італію, вона йому там допомагала. Він говорив, що вона помагає йому.

Допитаний в судовому засіданні як свідокОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що позивач його тесть, в 2003 році думаючи, що уклав договір довічного утримання, подарував своїй колишній дружині 1/2 частину квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_6 . В 95 році він з дружиною одружився, зразу з дружиною переїхали жити до нього у квартиру, але відносини підтримували з батьками дружини і з її братом. В 95 році мама дружини поїхала за кордон, тоді тяжко було з роботою, вона вирішила себе реалізувати за кордоном, їздила на заробітки за границю, приїжджала сюди максимум на місяць часу. Тесть в 2001 році приватизував квартиру і проживав в ній більше 60 років. Квартира йому дісталася від його мами, приватизація відбулася в рівних частках, в 2001 році в тестя стається інфаркт. Потім почали лікувати тестя, він проходив реабілітацію не один рік. ОСОБА_18 повернулася з-за границі. Думали, що робити, бо тесть був в дуже неважливому стані. Вирішили оформити інвалідність. Тесть просив його, що він його возив по всім інстанціям, по лікарням. Він йому відмовити не міг. Документи були майже всі зібрані, але тоді йому подзвонили додому, щоб вставляти вікна. Він під`їхав на машині, з тієї машини ті всі документи у нього вкрали. Тесть був шокований, бо все-таки була кропітка робота настоятися в тих чергах, ті всі бумаги збирати. Теща запропонувала кращий, на її думку, варіант, мотивуючи, що пенсія по тим часам була взагалі мізерна. Вона йому каже, невідомо, що з тобою станеться, яке твоє здоров`я. «Ти переоформляєш на мене свою одну другу частину квартиру, а ти будеш проживати в тій квартирі вічно. Я тобі буду посилати по 20 євро, дочка буде тобі передавати кожного місця до кінця твого життя». Тесть думав, вагався. Потім підійшов син до нього, тесть сказав, що син його до тих дій так само спонукав, каже, тобі немає чого переживати, я теж перепишу на неї свою частку квартири. Тесть згодився, пішли до нотаріуса. Він думав, що це буде договір довічного утримання, вонии не були присутні в нотаріуса, з дружиною, вони ходили троє, він, його син і його бувша дружина. Після того він проживав в тій квартирі до 2022 року, він сплачував комунальні послуги, оформляв субсидії, він справлявся з ремонтом в квартирі. Дружина передавала йому від матері по 20 євро у гривнях. Потім, коли теща почала отримувати пенсію, вона зробила генеральне доручення на доступ до коштів, які були на рахунку в ощадбанку, і дружина з тих коштів так само привозила кожний місяць теж ті гроші, а коли вона не могла того зробити, вона просила це зробити його. Він так само йому передавав час в час ті гроші від тещі. Літом 2022 року подзвонив тесть до його дружини, каже, прийшов син, і каже, що це вже квартира його, і він має намір її позбутися, продати. Син батька виписав. І тоді порадили звернутися до адвоката. Тесть здзвонився з адвокатом, після тих запитів, які адвокат зробив в БТІ, в Галицьку райдміністрацію, він прояснив картину і повідомив, що в 2003 році тесть оформив не договір довічного утримання, а підписав дарчу. Тесть проживав після того 20 років в тій квартирі. В 2022 році появилась ОСОБА_19 з своїм цивільним чоловіком і почала тероризувати тестя, поставили камери в квартирі, В кінці закінчилося тим, що вони виселили його з квартири, мотивуючи це проведенням ремонту, щоб вони там будуть робити ремонт, і тесть опинився на вулиці без житла, іншого житла у нього немає. Його вижили з квартири. ОСОБА_20 після укладення договору отримував по 20 євро в сумі у гривнях, отримував з часу як він оформив договір по квартирі в 2003 році до приблизно 2020-го року.

Допитана в судовому засіданні як свідокОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_17 з 1988 року 35 років, знайома з сусідом, знає ОСОБА_22 35 років як сусіда, він жив постійно у своїй квартирі, казав, що в нього серце боліло, він жив у квартирі весь час.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину(стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Відтак, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на обман або помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише у разі встановлення цих обставин норми статей 203 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Такі висновки викладені у правових позиціях Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16; від 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16.

Позивачем у цій справі було доведено, а відповідачами не спростовано, що після укладення оспорюваного правочину ОСОБА_1 продовжував жити у квартирі, так як не мав та не має іншого житла, що не заперечувалося відповідачами, та оплачував комунальні послуги. Як людина похилого віку, за станом здоров`я він потребував стороннього догляду і погодився на передачу квартири, яка є його єдиним житлом та у якій він продовжував проживати після укладення договору дарування, у власність ОСОБА_3 лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між ним і відповідачем ОСОБА_3 ..

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа, на підтвердження своїх вимог по визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Для порівняння ст. 774 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

На підставі належних та допустимих письмових доказів, згідно пояснень позивача та свідків у справі, за встановлених та наведених вище у тексті рішення судом обставин, суд вважає, що під час укладення оспорюваного договору волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Перебуваючи у хворобливому стані, позивач вважав, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 , яка буде здійснювати за ним догляд, надаючи грошові кошти в обумовленій сумі, тобто помилявся щодо правової природи правочину. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, стверджено в судовому засіданні позивачем та підтверджується свідками, ОСОБА_3 надавала фінансову допомогу позивачу, що свідчить про те, що між сторонами склалися правовідносини, притаманні довічному утриманню. Фактична передача спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування не відбулася, позивач продовжував понад 20 років проживати у спірній квартирі після укладання договору дарування та користуватися квартирою. В оспорюваному договорі нотаріус пояснила дарувальнику зміст ст. 229 ЦК України, у якій зазначено щодо довічного користування; в змісті оспорюваного договору відсутні зазначення про роз`яснення нотаріусом норм права, які визначають положення ЦК щодо дарування речей.

Відтак, суд вважає, що позивачем доведені вимоги щодо визнання договору дарування недійсним з тих підстав, що він вчинений в результаті помилки щодо обставин, які мають істотне значення. Обставини, щодо яких помилилася позивач, існували саме на момент вчинення правочину.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до положення ч. 1, 3 ст. 388 ЦПК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про витребування 1/2 частки квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 , суд встановив, що 29 серпня 2022 року між між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Сиротяком Михайлом Романовичем, реєстровий номер 456, внаслідок чого ОСОБА_5 безоплатно стала власником квартири.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про витребування на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 1/2 (одної другої) частки квартири АДРЕСА_5 , оскільки така отримана нею за безвідплатним договором дарування.

Оскільки, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна є похідною від набуття права власності на об`єкт нерухомого майна суд внаслідок визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири вважає підставною позовну вимогу позивача про скасування реєстрації права власності ОСОБА_5 ,на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_5 , належну ОСОБА_1 .

Представником відповідача ОСОБА_5 було подано суду заяву про застосування позовної давності. Перевіряючи доводи відповідачки про необхідність застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові.

Відповідно до пункту 29 Глави 1 Розділу ІІI Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14.06.1994 року, чинної на час укладення оспорюваного договору дарування, документи, в яких викладено зміст угод, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються нотаріусу не менш ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса (ст. 59 Закону «Про нотаріат»).

З пункту 9 оспорюваного договору також слідує, що його складено у двох примірниках, один з яких залишається в справах Третьої Львівської державної нотаріальної контори, а другий видається обдарованій (том 1, а.с. 16-17).

Отже, зі змісту договору вбачається, і сторони не заперечують того факту, що після його укладення позивачу, як дарувальнику, не було надано копію оспорюваного договору, що виключало можливість навіть випадкового його виявлення, переосмислення та усвідомлення.

Вказане свідчить про те, що до моменту зняття позивача з реєстрації у квартирі у зв`язку із наміром його сина продати квартиру та отримання адвокатом позивача копії договору в БТІ, позивач, з огляду на доведену в судовому засіданні помилку останнього щодо юридичної пригороди договору та відсутність у нього примірника оспорюваного договору, не знав і не міг знати про укладення ним договору дарування, а тому строк позовної давності, що має обчислюватися з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про наявність оспорюваного договору, не є пропущеним.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд бере до уваги висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 року у справі №497/306/17, провадження №61-14496св18, від 19.06.2019 року у справі №456/3341/16-ц, провадження №61-47648св18 від 26.04.2022 року у справі №521/3724/18, провадження №61-16775св21, від 30.06.2022 року у справі №483/1257/20, провадження №61-17819св21, прийняті в аналогічних справах.

Розглядаючи позовну вимогу про визнання (поновлення) за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_5 , суд виходить із наступного.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що не існує рішення суду про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відповідно до пункту 6 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Суд визнає, що Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та прийнята на підставі цього Закону Постанова Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», згадані у листі Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №32-вих-89685 від 25.10.2022 року (том 1, а.с.145), на підставі яких 16.08.2022 року власником квартири на той час ОСОБА_4 було знято з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_6 ОСОБА_1 , який мав офіційне право користування спірною квартирою, без відома позивача, без його згоди та без відповідного судового рішення, суперечить статті 47 Конституції України.

В той же час право власності - це система правових норм, які регулюють відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном його власником.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону з власної волі, незалежно від волі інших осіб.

В об`єктивному значенні право власності - це право суб`єкта володіти, користуватися та розпоряджатися належними йому матеріальними благами на власний розсуд у межах закону.

У суб`єктивному значенні право власності - це система правових норм, які закріплюють належність матеріальних благ визначеним суб`єктом, й регулюють володіння, користування та розпорядження ними, а також захист компетентності власника.

Зміст права власності складається з компетентності власника щодо володіння (може бути як законним, так і незаконним), користування та розпорядження певною річчю (ст. 317 ЦК України).

Тож до компетентності власника належать: право володіння; право користування; право розпорядження.

Право користування - встановлена законом можливість отримати корисні властивості (доходи, плоди) з речі, майна через її виробничу експлуатацію чи особисте споживання.

Оскільки цим рішенням судом визнано за позивачем право власності на 1/2 частину спірної квартири шляхом часткового визнання недійсним договору дарування квартири та витребування в користь позивача 1/2 частини квартири з чужого незаконного володіння, суд вважає за недоцільним окремо визнавати за позивачем право користування спірною квартирою, так як це право користування квартирою є складовою права власності на спірну квартиру.

Після реєстрації права власності на частину спірної квартири на підставі рішення суду у цій справі, яке набрало законної сили, позивач вправі поновити своє право користування квартирою як співвласник квартири.

Тому при розгляді позовної вимоги про визнання (поновлення) за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_5 , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст. ст.259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ) про визнання частково недійсним договору дарування квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання (поновлення) права користування квартирою- задовольнити частково.

Визнати частково недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_3 з другого боку та посвідчений 04 листопада 2003 року Третьою львівською державною нотаріальною конторою в частині дарування ідеальної частини квартири, належної ОСОБА_1 , з приведенням сторін договору до попереднього стану.

Витребувати на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 , з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_5 , що отримана нею відповідно до договору дарування від 29 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Сиротяком Михайлом Романовичем, реєстровий номер 456.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_5 ,реєстраційний номер платника податків НОМЕР_4 , на 1/2 (одну другу) частку квартири АДРЕСА_5 , належну ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений 21 грудня 2023 року.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко