КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/216/21 Головуючий у І інстанціїТітов М.В.
Провадження №22-ц/824/7710/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки за вищевказаною адресою, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

13 квітня 2020 року внаслідок пожежі було пошкоджено належні йому господарські будівлі. Актом про пожежу від 13 квітня 2020 року було встановлено, що о 13 год. 13 хв. на об`єкті господарських будівель (власник ОСОБА_1 ) та господарська будівля (власник ОСОБА_2 ) сталася пожежа. Місце виникнення пожежі: підсобне приміщення господарської будівлі по АДРЕСА_2 ; встановлена причина пожежі: необережне поводження з вогнем гр. ОСОБА_2 . Актом обстеження матеріальних збитків, отриманих у результаті пожежі 13 квітня 2020 року, встановлено перелік пошкодженого та знищеного майна. Розмір матеріальної шкоди становить 33 781,77 грн.

Відновлення майна, пошкодженого внаслідок пожежі, потребує від позивача додаткових зусиль по організації свого побуту та побуту членів його сім`ї. Небажання відшкодувати завдану шкоду відповідачкою створило в сім`ї позивача небажану ситуацію, щоденні душевні страждання, напруження, приниження людської гідності, що призвело до втрати спокою, душевної рівноваги, значного накопичення негативних емоцій, стресу та переживань.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 33781,77 грн за заподіяну матеріальну шкоду та 10 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується із висновками суду першої інстанції про не доведення позивачем вини відповідача у вчиненні дій, наслідком яких стало завдання шкоди позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та діями відповідача, завданою майновою шкодою. Позивач зазначає, що актом про пожежу, звітом про пожежу, показами свідка ОСОБА_3 та свідків сусідів, які допитувалися у судовому засіданні, чітко встановлено осередок пожежі та вину власниці господарського приміщення гр. ОСОБА_2 . Звертає увагу апеляційного суду на те, що протиправна поведінка відповідачки ОСОБА_2 полягає у бездіяльності, а саме у тому, що недотримання нею, як власником будинку, правил пожежної безпеки при експлуатації господарської будівлі, призвело до виникнення пожежі і, як наслідок, завданню збитків позивачу. Вказує, що у деліктних зобов`язаннях передбачається презумпція вини заподіювача шкоди, яку ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не спростувала.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено вини саме ОСОБА_2 у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, а також причинно-наслідкового зв`язку між пожежею та діями відповідачки та заподіяною майновою шкодою.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується, з огляду на наступне.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

При цьому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, тому при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2020 року близько 13 години 00 хвилин в господарствах позивача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та відповідачки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено належні сторонам господарські будівлі.

Господарські будівлі, які належать сторонам по справі, примикають один до одного та мають спільну цегляну стіну.

Згідно акту про пожежу від 13 квітня 2020 року було встановлено, що о 13 год. 13 хв. на об`єкті господарських будівель (власник ОСОБА_1 ) та господарська будівля (власник ОСОБА_2 ) сталася пожежа. Місце виникнення пожежі підсобне приміщення господарської будівлі по АДРЕСА_2 , встановлена причина пожежі ймовірне необережне поводження з вогнем гр. ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно звіту про причину пожежі, яка виникла 13 квітня 2020 року в господарській будівлі власника ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 та господарські будівлі власника ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , який складено провідним інспектором Богуславського РС ГУ ДСНС України у Київській області майором служби цивільного захисту ОСОБА_3, під час огляду місця пожежі було встановлено, що осередок пожежі знаходиться в підсобному приміщені господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_2 власниця гр. ОСОБА_2 , про що свідчить найбільша ступінь вигорання. Вогонь під дією вітру перекинувся на сусідню господарську будівлю, окремо стоячу господарську будівлю та дровник-сінник гр. ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . З вище викладеного та з усних пояснень свідків стало відомо, що вогонь від господарської будівлі власниці гр. ОСОБА_2 , під дією вітру перекинувся на поруч розташовані господарські будівлі власника гр. ОСОБА_1 , можна допустити, що найвірогіднішою причиною виникнення пожежі є необережне поводження з вогнем гр. ОСОБА_2 .

Актом обстеження матеріальних збитків, отриманих в результаті пожежі 13 квітня 2020 року, складеним комісією за участі секретаря виконкому - Л.П. Колібаби, сільського голови - Артеменко Г.В. та депутата сільради - ОСОБА_4 , встановлено, що внаслідок пожежі, яка відбулась 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 завдано наступні матеріальні збитки:

- Хлів цегляний (згоріла покрівля, перекриття, стеля);

- Господарська будівля з ракушняка (згоріли двері та дверна коробка, частково стеля, частково перекриття покрівлі, пошкоджено зовнішню стіну;

- Сінник (стовпи 9 шт., балки 3 шт., дошки на перекриття та обшивку, шифер та ондулін);

- Дровник (стовпи 2 шт., накриття і обшивка);

- Клітки для кролів 2 шт. по 3 метри;

- Сіно 2 тони;

- Дрова 5 м. куб.

А також встановлено перелік матеріалів, необхідних для відновлення вищеперерахованих будівель і споруд. (а.с. 11)

Відповідач ОСОБА_2 з Актом обстеження матеріальних збитків не погодилась, що зафіксовано в акті про факт відмови. (а.с. 12)

Відповідно до листа-відповіді начальника Богуславського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області на звернення ОСОБА_5 останньому рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності регулює Кодекс цивільного захисту України.

За приписами ст. 2 Кодексу цивільного захисту України пожежна безпека - відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та пов`язаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Відповідно до частини першої статті55 Кодексу цивільного захисту України забезпечення пожежної безпеки на території України, регулювання відносин у цій сфері органів державної влади, органів місцевого самоврядування та суб`єктів господарювання і громадян здійснюються відповідно до цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів.

Відповідно доп. 3.7.2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, обов`язок із забезпечення пожежної безпеки в приватних житлових будинках садибного типу, дачних і садових будинках з господарськими спорудами та будівлями покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Відповідно до частини першої статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи даний спір,суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим позивачем доказам на підтвердження завдання йомумайнової шкоди та її розміру, а також не перевірив доводів позивача щодо наявностіпричинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача, яка полягає у бездіяльності щодо забезпечення пожежної безпеки власного житлового будинку та майна.

Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази: акт про пожежу, акт обстеження матеріальних збитків, звіт про причину пожежі, пояснення свідків, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки внаслідок невиконання вимог Правил пожежної безпеки в Україні та незабезпечення пожежної безпеки в господарській будівлі, належній на праві власності відповідачу, відбулася пожежа, внаслідок якої пошкоджено майно позивача і завдано йому майнову шкоду.

Визначаючи розподіл тягаря доведення, апеляційний суд враховує, що у такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій або бездіяльності.

У даній справі відповідачем не спростовано наявність вини у заподіянні шкоди, не надано суду доказів на спростування того, що пожежа відбулася не з її вини, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами частини першої статті1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок пожежі, яка сталася 13 квтня 2020 року було знищено належні позивачу:

- хлів цегляний;

- господарська будівля з ракушняка;

- сінник;

- дровник;

- клітки для кролів - 2 шт по 3 метри;

- кролі 7 штук;

- сіно2 тони;

- дрова 5 м. куб.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених у зв`язку із знищенням та пошкодженням його рухомого та нерухомого майна. Пошкодження майназумовило порушення усталених способів особистого і сімейного життя ОСОБА_1 , безпеки житла, звуження можливостей використання позивачем та його сім`єю вказаного майна.

Апеляційний суд, визначаючи у відповідності до вимог частини третьої статті. 23 ЦК України розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, приходить до висновку, розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду в сумі 10 000 грн., яку просить стягнути позивач є завищеним, а, відтак, достатнім та співмірним із заподіяною позивачеві моральною шкодою буде грошове відшкодування у розмірі 5 000 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплаті підлягав судовий збір на суму 908,00 грн. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п. 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 803 грн 58 коп, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (88,5%). Також, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1205 грн 37 коп. за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 березня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 33781 (тридцять три тисячі сімсот вісімдесят одну) гривень 77 коп. за заподіяну матеріальну шкоду та 5 000 (п`ять) тисяч гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 803 (вісімсот три) гривень 58 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1205 (одну тисячу двісті п`ять) гривень 37 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 липня 2023 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.О. Писана