ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Суми

Справа №591/6938/22

Номер провадження 22-ц/816/1741/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року, в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 02 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в:

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 червня 2022 року між нею та відповідачкою було укладено договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки. При розрахунку було встановлено, що у ОСОБА_2 не вистачало коштів у сумі 1300 доларів США, і за взаємною згодою, між сторонами на цю суму було укладено договір позики від 14 червня 2022 року, про що ОСОБА_2 власноручно написала розписку, зобов`язалась повернути суму позики в зазначеному вище розмірі в строк до 15 грудня 2022 року.

На звернення позивачки про добровільну сплату боргу, відповідачка спочатку погодилась віддати борг, але потім при зустрічі, шляхом обману, заволоділа розпискою, яка була потім повернута їй лише працівниками поліції.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 обов`язку щодо повернення коштів, просила суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 1300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду еквівалентно 47528 грн та судові витрати у розмірі 992 грн 40 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 1300 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день звернення до суду еквівалентно 47528 грн та судові витрати у виді судового збору в розмірі 992 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю.

Вважає, що застосувавши до спірних правовідносин ст. 1053 ЦК України суд вийшов за межі позовних вимог, обґрунтовуючи які ОСОБА_1 посилалася на ст. 1046 ЦК України. Судом не взято до уваги, що відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а сама позивач зазначає, що грошові кошти від відповідача не отримувала.

Доводить, що покладений судом в основу рішення як доказ відеозапис з бодікамер патрульних поліцейських не відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, оскільки про проведення відеофіксації сторін не було попереджено.

Зазначає, що згідно п. 2.2. договору купівлі-продажу садового будинку, сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий будинок, однак суд у рішенні вказує, що у зв`язку з недостатністю грошових коштів для придбання у позивача садового будинку та земельної ділянки, відповідачем складено розписку про зобов`язання сплатити ОСОБА_1 кошти у сумі 1300 доларів США у термін до 15 грудня 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ейсмонт М.О. просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 47528 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. за реєстровим № 308 (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, позивачка (продавець) зобов`язується передати майно у власність, а відповідачка (покупець) зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього оговорену грошову суму.

Відповідно до п. 2.1. договору, продаж садового будинку за домовленістю сторін вчинюється за 340000 грн 00 коп, які сплачені покупцем продавцю.

Згідно п. 2.2. сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий садовий будинок.

14 червня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :16:008:0007, площею 0,0576 га для індивідуального садівництва, засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В. за реєстровим № 309 (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору продаж земельної ділянки вчинено за 30000 грн 00 коп., які сплачені покупцем продавцю, до підписання цього договору.

Згідно копії розписки, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні 27 липня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 14 червня 2022 року взяла у борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 1300 доларів США, та зобов`язалась їх віддати у термін до 15 грудня 2022 року (а.с. 8).

Згідно отриманого від Управління патрульної поліції в Сумській області на запит адвоката відеозапису, вбачається, що він відображає події, які відбувались за викликом ОСОБА_1 щодо заволодіння борговою розпискою, що мало місце 16 грудня 2022 року. Під час з`ясування обставин виклику ОСОБА_2 визнавались обставини написання розписки з підстав того, що при оформленні договору купівлі-продажу садового будинку вона погодилася на умови купівлі за 8 тис. дол. США, та про факт написання розписки на заявлену позивачем суму, хоча і змінювала, надаючи пояснення, розмір боргу, посилаючись на те, що винна позивачці 300 дол. США.

Представник відповідача не заперечував, що на відеозаписі відображені пояснення саме ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження повернення позивачу коштів за власноручно нею написаною борговою розпискою від 14 червня 2022 року, а тому з урахуванням умов договору позики, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у гривневому еквіваленті станом на день пред`явлення позову, як і просила ОСОБА_1 .

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при укладенні між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 червня 2022 року, у ОСОБА_2 не було грошових коштів для повного розрахунку з ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідачкою було складено розписку від 14 червня 2022 року, згідно якої вона зобов`язалася сплатити позивачці кошти в сумі 1300 дол. США у термін до 15 грудня 2022 року.

Тобто, спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення зобов`язання по оплаті залишку погодженої суми за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про визнання належним доказом відеозапису з бодікамер патрульних поліцейських, який досліджувався судом, володільцем якого є Управлінні патрульної поліції Сумської області, що відображає події на підтвердження обставин заявленого позову та взаємовідносин сторін, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок про виникнення між сторонами правовідносини щодо боргу, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням. За таких обставин, до спірних правовідносин судом правильно застосовано норму ст. 1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням.

Заміна боргу позиковим зобов`язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (статтею 1047 цього Кодексу).

За своїм змістом новація це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими самими сторонами. Вона не припиняє правового зв`язку сторін, оскільки замість зобов`язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов`язання.

Враховуючи викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про заміну боргу відповідачки ОСОБА_2 перед позивачкою ОСОБА_1 на позикове зобов`язання за договором позики, а тому відповідач зобов`язана повернути позивачці суму грошових коштів за спірною розпискою.

Відповідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність боргової розписки у позивача ОСОБА_1 підтверджує наявність боргу.

Боргова розписка не містять ніяких відміток про повернення суми боргу вказаного у ній чи частини боргу.

З вище викладеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення на користь позивача суми боргу, вказаного у розписці, наданій ОСОБА_1 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо позики грошових коштів з посиланням на укладення між ним договору купівлі-продажу нерухомого майна у п. 2.2. якого сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий будинок, оскільки вказане договірне зобов`язання між сторонами було замінено позиковим зобов`язанням у порядку ст. 1053 ЦК України.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина