Справа № 450/2061/23 Провадження № 2/450/1047/23
01 листопада 2023 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Мусієвського В.Є.
при секретарі Расяк С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у еквіваленті 210000 доларів США заборгованості за розпискою, інфляційні втрати в розмірі 1353976 грн. 49 коп., три відсотки річних в розмірі 223439 грн. 16 коп. Мотивував свої позовні вимоги тим, що 14 травня 2017 року він надав відповідачу в борг 140000 доларів США під 10% річних, що підтверджується розпискою, яка складена донькою ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що діяла від імені відповідача на підставі довіреності, посвідченої 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. за реєстровим номером №1561. Відповідно до розписки, відповідач зобов`язався повернути позику позивачу до 14 травня 2022 року, однак взятого на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, в результаті чого утворилася заборгованість, яка складається з 5119604 грн. тіла позики, що еквівалентно 140000 доларів США за курсом НБ України, 2559802 грн. річних відсотків нарахованих за 5 років, інфляційні втрати за період з 15 травня 2022 року по 03 травня 2023 року в сумі 1353976 грн. 49 коп. та 223439 грн. 16 коп. три відсотки річних за згаданий період. З огляду на зазначене, просив позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою судді від 08 травня 2023 року цивільну справу залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків.
Ухвалою від 27 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
10 липня 2023 року до суду від позивача надійшла клопотання про забезпечення позову, у якому він просив накласти арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Ухвалою від 11 липня 2023 року у забезпеченні позову відмовлено.
18 вересня 2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про виклик свідка ОСОБА_3 , яке протокольною ухвалою від 18 вересня 2023 року задоволено, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 18 вересня 2023 року клопотання позивача ОСОБА_1 задоволено, повернуто помилково сплачений останнім судовий збір.
12 жовтня 2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про забезпечення позову, у якому він просив накласти арешт на все нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .
Ухвалою від 13 жовтня 2023 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2
01 листопада 2023 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак 01 листопада 2023 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечив. До заяви долучив оригінал розписки.
Відповідач та свідок ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення судового розгляду не подали.
Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.
З письмової згоди позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 14 травня 2017 року ОСОБА_1 надав відповідачу в борг 140000 доларів США під 10% річних, що підтверджується розпискою, яка складена донькою ОСОБА_2 ОСОБА_3 , що діяла від імені відповідача на підставі довіреності, посвідченої 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Чорній С.Б. за реєстровим номером №1561. Кошти за вказаною розпискою мали бути повернуті протягом 5 років, а саме до 14 травня 2022 року.
Позивачем тричі скеровувалась вимоги-претензії на адресу боржника про повернення боргу, а саме 19 травня 2022 року, 21 квітня 2023 року, 27 квітня 2023 року, однак такі проігноровано.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За змістом ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Враховуючи те, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повернення позивачу суми позики, суд приходить до висновку, що такі грошові кошти повернуті не були.
Як зазначив позивач, стягненню підлягає 5119604 грн. тіла позики, що еквівалентно 140000 доларів США за курсом НБ України, 2559802 грн. річних відсотків нарахованих за 5 років, інфляційні втрати за період з 15 травня 2022 року по 03 травня 2023 року в сумі 1353976 грн. 49 коп. та 223439 грн. 16 коп. три відсотки річних за згаданий період.
Згідно з інформацією НБ України станом на 05 травня 2023 року курс становив 36,5686 грн. за 1 долар США, а тому позивачем вірно розрахована сума боргу еквівалентна курсу гривні.
В силу ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц зазначив, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як зазначив позивач, період розрахунку 3% річних починається з 15 травня 2022 року і закінчується 05 травня 2023 року. Кількість днів у вказаному періоді становить 356 дні. Враховуючи те, що відповідач отримав у позивача грошові кошти у позику у валюті долар США, розрахунок 3% річних повинен здійснюватися також у цій валюті. Таким чином, 3% річних нараховані за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року становлять 6110,13 доларів США, що станом на день звернення до суду з позовом 05 травня 2023 року еквівалентно 223439 грн. 16 коп.
Водночас, щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 1353976 грн. 49 коп. за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року суд зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Верховний Суд у постанові від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 чітко зазначив, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом самої іноземної валюти (таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17).
Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 1353976 грн. 49 коп. за період з 15 травня 2022 року по 05 травня 2023 року задоволенню не підлягає.
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не отримувала від позивача вказані грошові кошти, а також не складала і не підписувала вказану розписку, суду не надано.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 524, 533, 625, 1046, 1047 ЦК України, суд,-
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених цим кодексом не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.