Справа № 484/3465/22
Провадження № 2/484/112/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шаповалова В.О., Бикова О.П.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Сотської С.О.

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - Левицького С.О.

представник третьої особи - Радзілевич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Первомайської міської ради, про зміну способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина

В С Т А Н О В И В:

13.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Первомайської міської ради про зміну способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказала, що з 10.07.2015 року по 24.10.2017 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року встановлено час та місце спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_6 : щомісяця кожної суботи та неділі з 15 години до 19 години в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області в частині визначення місця спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_6 було змінено, встановлено місце спілкування кожної неділі з 15 години до 19 години, без присутності матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача вказує, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, є необхідність змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітнього сина, що, на її думку, буде, насамперед, відповідати інтересам дитини, оскільки, на час встановлення графіку побачень з сином рішенням суду, останньому було тільки три роки. Обставини, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до сина, що можуть зашкодити розвитку дитини, відсутні.

Позивач та його представник, Сотська С.О. , в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідач та її представник, Левицький С.О. , в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти зміни способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина наступним чином:

- кожної суботи з 15 години до 19 години та кожної неділі з 15 години до 19 години за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою дитини, без присутності матері;

- спільний відпочинок сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 у літні канікули до 10 днів за бажанням дитини, без присутності матері, з правом виїзду на оздоровчий відпочинок на території України;

- щороку для спільного святкування разом з дитиною дня народження останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 11 години до 15 години (з урахуванням часу учбового процесу), з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків, за згодою дитини, без присутності матері;

- щорічні зимові канікули до п`яти днів за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою дитини, без присутності матері;

- необмежене спілкування батька з сином за допомогою особистих засобів телефонного зв`язку, відвідування його в школі.

Також, представник відповідача звернув увагу суду на те, що відповідач вийшла заміж і змінила своє прізвище.

Так, згідно копії свідоцтва про шлюб, 11.12.2020р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 286. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище « ОСОБА_3 » на прізвище чоловіка " ОСОБА_3 ".

Представник третьої особи, Радзілевич С.А. , в судому засіданні не заперечувала проти зміни способу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина в такий спосіб, який був запропонований відповідачем та її представником.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року.

Згідно свідоцтва про народження, під час перебування у шлюбі у позивача та відповідача народився син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року встановлено час та місце спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з малолітнім сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця кожної суботи та неділі з 15.00 години до 19.00 години за адресою: АДРЕСА_2 в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2019 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року в частині визначення місця спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_6 було змінено, встановлено місце спілкування кожної неділі з 15 години до 19 години, без присутності матері за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Між батьками існує конфлікт щодо порядку участі у вихованні дитини та виконання ними батьківських обов`язків.

В судовому засіданні позивач вказував, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, є необхідність змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітнього сина, що, на його думку, буде відповідати інтересам дитини, оскільки, на час встановлення графіку побачень з сином рішенням суду, останньому було тільки три роки.

Зазначив, що добровільно вирішити з відповідачкою питання щодо зміни способу участі батька у спілкуванні та вихованні з сином не представляється можливим із-за складних стосунків між ними.

Дане твердження позивача певною мірою відповідає дійсності виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВерховноїРади Українивід 27лютого 1991року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч.8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами 1, 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 752/9697/19 (провадження № 61-13706св20) про зміну порядку участі батька у вихованні дітей та спілкування з ними, здійснивши системний аналіз статті 159 СК України у сукупності із статтею 2 та 5 ЦПК України, дійшов висновку про те, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини.

Так, згідно характеристики, наданої головою правління ОСББ «Ф. Достоєвського, 16» відносно ОСОБА_1 , останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками. За час проживання скарг, заяв, вимог до ОСОБА_1 не надходило. За свідченнями сусідів товариський і ввічливий. В конфліктних ситуаціях не помічений. (а.с. 20)

Відповідно до довідки про доходи, ОСОБА_1 працює у ДП «Ливарний завод» з 22.09.2020р. по 03.03.2022р. та загальна сума його доходу за період з вересня 2020р. по березень 2022р., без урахування аліментів, становить 116 896,84грн. Аліменти сплачувались на користь ОСОБА_3 та утримання сина ОСОБА_6 . (а.с.21, 23)

Згідно довідки ОСОБА_1 зареєстрований як безробітний в Первомайській міськрайонній філії миколаївського ОЦЗ з 17.03.2022р. та його дохід за період з 17.03.2022р. по 18.07.2022р. становить 24 339,54грн.(а.с.22)

Відповідно до Акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , наданого управлінням у справах дітей Первомайської міської ради, останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з батьками в трьох кімнатній квартирі з усіма зручностями. Квартира опалюється індивідуальним двоконтурним газовим котлом, є гаряча вода, пральна машина. В батька дитини окрема кімната, яка повністю обладнана для зустрічі з сином - є ліжко, шафа для одягу, два робочих стола з комп`ютерами та стільці. В квартирі зроблений ремонт, кухня обладнана сучасними меблями та необхідними електричними побутовими пристроями. Санітарний стан приміщення відповідає санітарно - гігієнічним нормам. Комісією з`ясовано, що для зустрічі батька з сином створені належні умови, які відповідають санітарно - гігієнічним нормам. (а.с.58)

Відповідно до характеристики учня 1-Б класу Первомайської гімназії № 5 Первомайської міської ради ОСОБА_6 , останній характеризується позитивно. Мама опікується навчанням і вихованням сина. Батько цікавиться досягненнями ОСОБА_6 .

Крім того, наявність гарних стосунків між позивачем та неповнолітнім ОСОБА_6 та бажання батька проводити більше часу з дитиною і брати участь у його житті підтверджується фотознімками, які наявні в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що на час встановлення графіку побачень позивача з сином на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, останньому було лише три роки.

На даний час ОСОБА_6 вже виповнилось повних сім років, отже, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, є необхідність змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітнього сина.

Разом з тим, згідно психологічного висновку за результатами комплексного дослідження учня 1-Б класу Первомайської гімназії № 5 ОСОБА_6 , складеного практичним психологом Первомайської гімназії № 5 ОСОБА_14 , можна стверджувати, що ОСОБА_6 переживає емоційне напруження, хвилювання під час зустрічей з батьком. Відсутність контакту, спільних інтересів та неприйняття особи батька змушують дитину переживати негативні емоції і почуття під час спільного перебування.(а.с.61-62)

Відповідно до психологічного висновку практичного психолога ОСОБА_15 , щодо психологічної роботи з дитиною ОСОБА_6 можна стверджувати, що дитина переживає психологічне насильство з боку батька, неприйняття його особи і потребує психологічної допомоги з боку фахівців - психологів та психотерапевтів.(а.с.64)

Також, в матеріалах справи знаходиться відеозапис, на якому видно, як під час однієї із зустрічей ОСОБА_1 з сином, останній не хотів йти з батьком та проводити з ним час, а повернувся до додому.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області про визначення участі батька, ОСОБА_1 , у вихованні малолітнього ОСОБА_6 № 5210/03.01-26 від 09.12.2022 року орган опіки та піклування вважає доцільним, та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини, встановити порядок побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином, ОСОБА_6 , а саме:

- кожної суботи з 15 години до 19 години та кожної неділі з 10 години до 19 години за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

- під час літніх канікул спільний відпочинок на території України протягом 21 дня, з урахуванням бажання дитини;

- щороку під час святкування дня народження дитини з 11 години до 15 години, без присутності матері;

- щороку під час святкування зимових канікул до п`яти днів за місцем проживання батька, з урахуванням думки дитини;

- необмежене спілкування батька з сином за допомогою особистих засобів телефонного зв`язку, відвідування навчального закладу.

Під час виготовлення висновку органом опіки та піклування проведена попередня співбесіда з батьком дитини, представником матері дитини та окремо була з`ясована думка дитини, щодо зустрічей з батьком.(а.с.55-57)

На підставі вищевикладеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування, те, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, ОСОБА_1 , який є батьком дитини, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується за місцем проживання, має належні житлові умови, з урахуванням вікових змін дитини, та інші встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність зміни способу участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, шляхом зміни графіку спілкування з дитиною, оскільки, на думку суду це буде відповідати кращим інтересам дитини.

При цьому, враховуючи конкретні обставини справи, висновки органу опіки та піклування, які були зроблені внаслідок безпосереднього спілкування з ОСОБА_6 та з`ясування його думки щодо зустрічей з батьком, висновки психологів, суд приходить до висновку, що в даному випадку, отримання згоди дитини на спільне проведення часу з батьком є необхідним та не стане перешкодою для налагодження гарних стосунків між ними і не вплине на періодичність їх зустрічей.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Також, представник позивача, Сотська С.О. , в судовому засіданні просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

Крім того, представник відповідача, Левицький С.О. , просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 7 900 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016 року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача, Сотською С.О. надано ордер серії ВЕ № 1071880, договір - доручення про надання правової допомоги від 15.09.2022р., додатковий договір до Договору про надання правової допомоги від 15.09.2022р., акт приймання - передачі наданих послуг від 13.10.2022р. та прибутковий касовий ордер № 3 від 17.10.2022р. на суму 10 000грн.(а.с. 24, 76-80)

Пунктом 1 акту приймання - передачі наданих послуг від 13.10.2022р. передбачено, що виконавець надає Замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання юридичних послуг, а Замовник приймає надані послуги. Пунктом 2 передбачено визначено вартість послуг в розмірі 10 000грн.

Разом з тим, в даному акті не вказано за яким саме договором про надання юридичних послуг (номер та дату) цей акт був складений, оскільки таких договорів може бути безліч по різних справах.

Крім того, прибутковий касовий ордер № 3 від 17.10.2022р., також, не містить жодної інформації, що зазначені грошові кошти в сумі 10 000грн. були сплачені позивачем за «надання послуг адвоката», як це в ньому вказано, саме за виконання умов договору - доручення про надання правової допомоги від 15.09.2022р., укладеного в межах даної справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зі місту наданих представником позивача документів, неможливо встановити та з упевненістю стверджувати, що між нею та позивачем було належним чином укладено акт приймання - передачі наданих послуг та що позивач сплатив адвокату грошові кошти в розмірі 10 000грн. саме за виконання умов договору - доручення про надання правової допомоги від 15.09.2022р., укладеного в межах даної справи.

При цьому, акт приймання передачі наданих послуг від 13.10.2022р. та додатковий договір до Договору про надання правової допомоги від 15.09.2022р., в якому зазначено перелік послуг, наданих адвокатом, не містять детального розрахунку витрат на правову допомогу, які поніс позивач, а саме: не зазначено скільки конкретно коштує надання певної послуги із даного переліку та скільки часу було витрачено адвокатом на їх виконання.

Також, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача, Левицьким С.О., надано: довіреність від імені ОСОБА_3 , на представництво інтересів у суді Левицьким С.О. від 07.11.2022р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 539, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу та квитанцію № 11 від 07.11.2022 року на суму 7 900грн. за надання правової допомоги. (а.с. 36-40)

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договору про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність";

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім того, на такий договір поширюється дія загальних норм та принципів договірного права, включаючи, але не обмежуючись визначені главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Указані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Указане передбачено як положеннями цивільного права, так і нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/14598/20, яка є обов`язковою для судів.

Також, аналогічну правову позицію наведено в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19.

Разом з тим, договір про надання правової допомоги укладений між Левицьким С.О. та ОСОБА_3 , який є підставою для надання адвокатських послуг, а також акт приймання-передачі наданих послуг представником відповідача взагалі не надані та в матеріалах справи відсутні, а надані останнім документи не містять порядку обчислення гонорару, та інших обов`язкових умов, передбачених для даного виду договорів.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Жодних заяв про надання доказів про розмір витрати на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду учасниками справи та їх представниками не заявлялося.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог представника позивача та представника відповідача та їх довірителів про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зміни графіку спілкування з дитиною наступним чином:

- кожної суботи з 15 години до 19 години та кожної неділі з 15 години до 19 години за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою дитини, без присутності матері;

- спільний відпочинок сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 у літні канікули до 10 днів за бажанням дитини, без присутності матері, з правом виїзду на оздоровчий відпочинок на території України;

- щороку для спільного святкування разом з дитиною дня народження останнього ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 11 години до 15 години (з урахуванням часу учбового процесу), з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька, його батьків, за згодою дитини, без присутності матері;

- щорічні зимові канікули до п`яти днів за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою дитини, без присутності матері;

- необмежене спілкування батька з сином за допомогою особистих засобів телефонного зв`язку, відвідування його в школі.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 та його представника Сотської Світлани Олексіївни про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

У задоволенні вимог ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_16 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Повне судове рішення буде складено 14.03.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ..

Третя особа - Орган опіки та піклування Первомайської міської ради, , місцезнаходження за адресою: вул. Грушевського, 3 м. Первомайськ Миколаївська область.

Відповідно до п. 14 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

СУДДЯ: Т.Я. Літвіненко