Ухвала

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 636/4898/21

провадження № 61-9721ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру

з надання правової допомоги, третя особа - виконуючий обов`язки директора Координаційного центру з надання правової допомоги ОСОБА_2 , про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги, третя особа - виконуючий обов`язки директора Координаційного центру з надання правової допомоги ОСОБА_2 , в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 272-к «Про внесення змін до наказу від 08 жовтня 2019 року № 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1» від 29 вересня

2021 року; поновити на посаді заступника директора Чугуївського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 443,75 грн за кожен день вимушеного прогулу станом на день ухвалення рішення; стягнути

моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня

2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги, третя особа - виконуючий обов`язки директора Координаційного центру з надання правової допомоги ОСОБА_2 , про скасування наказу № 272-к від 29 вересня 2021 року «Про внесення змін до наказу від 08 жовтня 2019 року

№ 431-к «Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до заступника директора Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 », поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 червня 2022 року залишено без руху.

Надано заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2022 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 червня 2022 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 червня 2022 року, залишено без руху та надано для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів

з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області

від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 червня 2022 року визнано неподаною і повернуто заявнику.

27 червня 2023 року ОСОБА_1 втретє звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 червня 2022 року (надійшла до суду 03 липня 2023 року), вякій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог та передати справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник заявив клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги та зазначив, що копію оскаржуваної постанови він отримав 07 червня 2022 року у приміщенні суду апеляційної інстанції,

а строк касаційного провадження пропущено у зв`язку з тим, що він мешкає на території Чугуївської ОТГ, яка віднесена до зони проведення активних бойових дій.

Заявник вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою 30 червня 2022 року (касаційна скарга була повернута 26 серпня 2022 року).

Вдруге заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

у лютому 2023 року (касаційна скарга була повернута 30 березня 2023 року), через п`ять місяців після повернення першої касаційної скарги.

Вдруге заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

27 червня 2023 року, через майже три місяці після повернення другої касаційної скарги.

Верховний Суд бере до уваги посилання заявника на те, що він проживає на території Чугуївської ОТГ.

Однак, лише дані доводи заявника не можуть бути прийняті як єдині поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки заявником не вказано жодної конкретної обставини, підтвердженої належними доказами, яка б свідчила про неможливість заявника вчасно звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Введення воєнного стану дійсно є підставою для поновлення особі строку касаційного оскарження у випадку, якщо особа зазначає конкретні обставини, що у зв`язку із введенням воєнного стану завадили їй вчасно подати касаційну скаргу.

Оскільки заявником не вказано конкретних обставин, що завадили йому вчасно подати касаційну скаргу, то касаційну скаргу необхідно залишити без руху відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України та надати особі строк для вказання конкретних обставин та подання відповідних доказів.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У рішенні від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Також, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник посилається, як на підставу касаційного провадження, на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно

є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 10 січня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 червня 2022 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць