Справа № 229/6350/23
Номер провадження 2/541/1121/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 грудня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

21.11.2023 за підсудністю із Дружківського міського суду Донецької області до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява. Представник позивача в обґрунтування позову зазначив, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав анкету заяву б/н від 10.01.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по кредиту у розмірі 41467,07 грн станом на 23.08.2023, яка складається із: 32764,37 грн - заборгованість за тілом кредиту ; 8702,70 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача та понесені позивачем при зверненні з позовом до суду судові витрати.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 22.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.79).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 6).

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак пояснив, що кредитні кошти брав для ремонту та переоснащення комунікацій в будинку з метою покращення умов проживання. Житловий будинок знаходиться в Бахмутському районі с. Іванівське, на даний час зруйнований. Він з дружиною, як внутрішньо переміщені особи, проживають з 12.03.2023 в м. Миргороді та не має змоги оплачувати кредит.

Заслухавши відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.01.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. (а.с. 13,24).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено неодноразове збільшення кредитного ліміту по картковому рахунку , зокрема 21.01.2020 Банком збільшено кредитний ліміт до 36000 грн. (а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по вчасному поверненню кредитних коштів, станом на 23.08.2023 виникла заборгованість в розмірі 41467,07 грн, яка складається із: 32764,37 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8702,70 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 7-11).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свого договірного зобов`язання по поверненню кредиту відповідач не виконав. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача про стягнення тіла кредиту у розмірі 32764,37 грн. ґрунтується на законі, підтверджена належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення.

В той же час, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 8702,70 грн, на переконання суду, не знаходять належної правової підстави.

Надані позивачем докази не свідчать про погодження між сторонами умов про розмір процентів та порядок їх стягнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, крім іншого, вказано, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин Підпису відповідача Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не містить, а тому не можуть розцінюватися, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Інформація про умови кредитування (а.с.25-28), хоча і містять підпис відповідача, проте діють з 21.04.2021 і також не можуть розцінюватися як частина кредитного договору.

Так, Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2022 (справа № 393/126/20) сформульовано висновок про застосування норми права, зокрема, під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Суд погоджується, з такими висновками суду касаційної інстанції, адже долучена до позову Інформація про умови кредитування, містить відомості про всі доступні для відповідача типи кредитного продукту а також вказівку про актуальність такої інформації лише з 21.04.2021, що само по собі свідчить про її виключно інформативну мету та мінливий характер.

Тому, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом слід відмовити за їх безпідставністю.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

У вказаній справі, судові витрати складаються з витрат позивача по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позову, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 2120,71 грн , що пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 554, 610, 623, 651, 1049 ЦК України, суд-

ухвалив:

Задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги,50,) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.01.2011 в розмірі 32764 (тридцять дві тисячі сімсот шістдесят чотири) гривні 37 копійок, з яких: 32764,37 грн заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати в сумі 2120 (дві тисячі сто двадцять) гривень 71 копійка.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2023 року.

Суддя О. А. Городівський