Справа № 458/596/23
УХВАЛА

17.07.2023 м. Турка

Суддя Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І, перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29.06.2023 року до Турківського районного суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про видачу судового наказу, у якій заявник просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість за спожитий природний газ за період з 01.07.2021 року по 30.04.2022 року в сумі 14 98,06 грн, що складається з основного боргу в розмірі 1362,39 грн, 3% річних в розмірі 23,29 грн та інфляційного збільшення в розмірі 112,38 грн.

Заява обґрунтована тим, що боржник є споживачем природнього газу за місцем свого проживання і використовує для побутових потреб газ, що надається ТзОВ «Львівгаз збут». Станом на 30.04.2022 року у боржника наявна заборгованість за спожитий природній газ у сумі 1498,06 грн з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Розглянувши таку заяву, суд дійшов висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу виходячи з наступних мотивів та положень закону.

Так, однією з вимог до змісту заяви про видачу судового наказу є зазначення переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (пункт 5 частини 2 ст. 163 ЦПК України).

В порушення вказаних правових норм, заявник долучив до заяви як доказ інформацію про фінансовий стан споживача, який суд не може взяти до уваги як правильний та безспірний, оскільки розрахунок починається з лютого 2022 року, хоча заявлено стягнення заборгованості за період з липня 2021 року. Окрім цього, суд має підстави вважати, що обсяг спожитого газу і, відповідно, сума нарахована до оплати за місяць лютий 2022 року є такою, що нарахована в сукупності і за попередні місяці, у зв`язку з чим неможливо визначити загальний період, за який виникла заборгованість, яку заявник просить стягнути з боржника, тобто розрахунки, нарахування, оплати тощо за період з липня 2021 року по січень 2022 року, як докази, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, заявником всупереч п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України не суду не надані.

Окрім цього, заявник в даному розрахунку (інформації про фінансовий стан споживача) зазначає суму боргу, яка повністю відрізняється від суми боргу, зазначеної в розрахунку інфляційних втрат та в розрахунку 3% річних, у зв`язку із чим випливає, що розрахунок інфляційних втрат та розрахунок 3% річних є неправильними, не відповідають заявленим вимогам, оскільки здійснені за іншим розміром боргу, ніж заявлено стягувачем у прохальній частині заяви та в інформації про фінансовий стан споживача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності та з огляду на те, що заява про видачу судового наказу подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» із порушенням вимог статті 163 ЦПК України, у видачі судового наказу слід відмовити.

Керуючись ст.19,160-163,165,167,258-261 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з газопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Ухвала складена та підписана 17.07.2023 року.

Суддя Р.І. Ференц