Номер провадження: 22-ц/813/4642/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/12413/21

Номер провадження: 22-ц/813/4642/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- позивач Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Шенцевої О.П. від 19 жовтня 2022 року, повний текст рішення складений 27 жовтня 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

у липні 2021 року Дочірнє підприємство «СК-СЕРВІС» (далі - ДП «СК-СЕРВІС») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року в розмірі - 16 806,58 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати: - судовий збір у розмірі - 2 270,00 грн.; - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 3 000,00 грн..

ДП «СК-СЕРВІС» обґрунтовує позовні вимоги тим, що згідно зі його Статутом основними видами діяльності підприємства є - надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримання) тощо.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 27.10.2008 р., ДП «СК-СЕРВІС» прийняло на баланс 18-ти поверховий 3-х секційний жилий будинок з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісним і розважальними центрами, підземною автостоянкою за адресою - АДРЕСА_1 , та здійснює його утримання і наданням комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Згідно даних Свідоцтва про право власності, квартира в цілому складається з приміщень, загальною площею - 70,7 кв. м., житловою площею - 29,5 кв. м..

На підставі Дозволу Головного управління держпраці в Одеській області № 426.17.51 від 11.09.2017 року та Ліцензії № 289/А-2017 від 14.04.2017 року ДП «СК СЕРВІС» здійснює експлуатацію газовикористовуючого обладнання, займається виробництвом та постачанням теплової енергії та застосовує двоставковий тариф на послуги теплопостачання 18-ти поверхового 3-х секційного жилого будинку з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісними і розважальними центрами, підземною автостоянкою, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

Сума заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року складає - 16 806,58 грн. (Т. 1, а. с. 1 - 4).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

04.11.2021 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (Т. 1 а. с. 53 - 60).

ОСОБА_1 зазначає, що всі житлово-комунальні послуги за зазначений період ним повністю оплачені. Стверджує, що відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він ні за які послуги не домовлявся, ніяких індивідуальних договорів про надання житлово-комунальних послуг з ДП «СК-СЕРВІС» не укладав. Вказує, що у зв`язку зі зміною обслуговуючої організації житлового будинку на ОСББ «ГРАНД ПАРК», ним було надано заяву з вимогою укласти з ним Договір про надання послуг з управління будинком за формою, встановленою постановою КМУ № 712 від 05.09.2018 р. Проте, відповідний договір з ним укладено не було. Також зазначає, що здійснює оплату за житлово-комунальні послуги згідно затвердженого тарифу.

14.01.2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про залучення доказів на спростування викладених у відзиві пояснень відповідача та підтвердження факту надання відповідачу житлово-комунальних послуг за період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року: - договори, рахунки та акти прийому-передачі наданих житлово-комунальних послуг, укладених між ДП «СК-СЕРВІС» та підрядними організаціями (надавачами послуг); - планову калькуляцію собівартості теплової енергії та розрахунків тарифів на послуги опалення та гарячого водопостачання; детальний розрахунок тарифу на утримання будинку та прибудинкової території; - детальний розрахунок тарифу на додаткові послуги; - акт звірки нарахованих та частково сплачених ОСОБА_1 коштів за надані житлово-комунальні послуги. Зазначає, що 01.11.2008 року між ДП «СК-СЕРВІС» та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які на теперішній час є дійсними, та за якими відповідачу були надані відповідні житлово-комунальні послуги. Вказує, що заборгованість відповідача виникла у зв`язку із систематичною оплатою житлово-комунальних послуг згідно власних розрахунків (Т. 2 а. с. 1 - 242).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року задоволено вищевказану позовну заяву Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2020 року по 31.05.2021 року в сумі - 16 806,58 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» судовий збір у сумі - 2 270 грн.. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «СК-СЕРВІС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі - 3 000 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (Т. 3, а. с. 70 - 74).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення при невідповідності висновків, викладених в рішенні суд, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд не перевірив правильність наявних у справі розрахунків позивача, а також не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення проведені між скаржником та позивачем розрахунки, в результаті чого він має повторно здійснити оплату послуг за один і той самий період. Щодо будь-яких змін умов договорів, а також намірів щодо змін цін/тарифів на комунальні послуги та укладених між ним та позивачем договорів позивач не повідомляв. Скаржник зазначає, що не зрозуміло, на якій підставі замість єдиного затвердженого тарифу позивач використовує три нових тарифи, а саме - додаткова послуга, спожите тепло, утримання котельної. Скаржник також вважає, що про необґрунтованість рішення також свідчить той факт, що у рішенні суду не зазначені правові підстави та нормативно-правові акти щодо регулювання відповідних відносин. Скаржник зазначає, що залишається незрозумілим на який законодавчий акт посилається суд при прийнятті рішення (Т. 3, а. с. 83 - 89).

Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

09.02.2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ДП «СК-СЕРВІС» (Т. 3 а. с. 105 - 108).

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «СК-СЕРВІС» зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: - суддя-доповідач Приходько Л.А.; - судді-учасники - Бездрабко В.О., Кутурланова О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.01.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано апелянту строк для виправлення недоліків (Т. 3 а. с. 92 - 93).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року (Т. 3, а. с. 99 - 100).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.01.2023 року закінчено підготовчі дії та призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження (Т. 3 а. с. 104).

09.02.2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ДП «СК-СЕРВІС» (Т. 3 а. с. 105 - 108).

16.03.2023 року надійшли письмові пояснення від представника ДП «СК-СЕРВІС» (Т. 3 а. с. 111 - 112).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року обрано суддю-доповідача ОСОБА_2 , у зв`язку із відрахуванням зі штату Одеського апеляційного суду суддів - ОСОБА_3 та Кутурланової О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.06.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу іншою колегією суддів (Т. 3 а. с. 118 118 зворотна сторона).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2023 року обрано суддю-доповідача ОСОБА_4 , у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_2 ..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу іншою колегією суддів (Т. 3 а. с. 127 - 127 зворотна сторона).

Учасники справи у судове засіданні не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення своєї правової позиції учасниками справи у заявах по суті спору, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що ДП «СК-СЕРВІС» зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 11 липня 2008 року, про що було видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, бланк серія А01 № 505822.

Згідно зі статутом ДП «СК-СЕРВІС», затвердженого загальними зборами засновників 20 червня 2008 року, основними видами його діяльності є - надання комунальних послуг, надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій, надання послуг з управління будинками (балансоутримування), тощо.

За актом приймання-передачі від 27 жовтня 2008 року, ДП «СК-СЕРВІС» прийнято на баланс вісімнадцятиповерховий трьохсекційний житловий будинок з вбудованим приміщенням об`єктів обслуговування, офісним і розважальним центром, підземною автостоянкою за адресою - АДРЕСА_1 , та здійснює його утримання та надання комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 09 лютого 2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22031872 від 02 березня 2009 року.

01 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території № К-184/7а та договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № Т-184/7а.

Відповідно до розділу 8 вказаних договорів, Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та діє безстроково. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності (користування) на квартиру до іншої особи, за письмовою згодою сторін, за рішенням суду.

Відповідно Дозволу Головного управління держпраці в Одеській області № 426.17.51 від 11 вересня 2017 року та Ліцензії № 289/А-2017 від 14 квітня 2017 року ДП «СК-СЕРВІС» здійснює експлуатацію газовикористовуючого обладнання, займається виробництвом та постачанням теплової енергії та застосовує двоставковий тариф на послуги теплопостачання 18-ти поверхового 3-х секційного жилого будинку з вбудованими приміщеннями об`єктів обслуговування, офісними і розважальними центрами, підземною автостоянкою, що розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

З метою підтвердження факту надання відповідачу житлово-комунальних послуг за період з 01 жовтня 2019 року по 29 лютого 2020 року представником позивача надано: - договори, рахунки та акти прийому-передачі наданих житлово-комунальних послуг, укладених між ДП «СК-СЕРВІС» та підрядними організаціями (надавачами послуг); - планову калькуляцію собівартості теплової енергії та розрахунок тарифів на послуги опалення та гарячого водопостачання; - детальний розрахунок тарифу на утримання будинку та прибудинкової території; - детальний розрахунок тарифу на додаткові послуги.

Згідно розрахунку ДП «СК-СЕРВІС» сума заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого опалення, утримання будинку та прибудинкової території та постачання холодної води в період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року складає - 16 806,58 грн..

Між сторонами виникли правовідносини з оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 151 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За приписом статті 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно із п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

В постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач у встановленому законом порядку не відмовлявся від надання йому житлово-комунальних послуг, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано. Крім того, згідно з розрахунку заборгованості відповідач частково здійснював оплату за отримані послуги, що підтверджує визнання ним свого обов`язку оплачувати надані послуги.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність нових договорів між ним та позивачем, які вони нібито повинні були укласти у зв`язку із набранням чинності нової редакції закону «Про житлово-комунальні послуги» та обрання правління ОСББ «Гранд Парк», є його власними суб`єктивними припущеннями, крім того ОСББ не є організацією з надання житлово-комунальних послуг.

З відповіді Департаменту економічного розвитку № 3-1/01-68/0301-вих від 15 січня 2020 року вбачається, що тариф на послуги з постачання теплової енергії, централізованого опалення та постачання гарячої води та зазначеного будинку рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради не встановлювалися, при цьому послуга з управління багатоквартирним будинком здійснюється виключно на договірних засадах, а ціна на послугу не затверджується рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради. Тому посилання відповідача на вказані листи, як на підставу здійснення ним оплати за житлово-комунальні послуги за власними розрахунками є недоречними.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , користуючись наданими йому житлово-комунальними послугами, належним чином не виконував своїх обов`язків щодо сплати за спожиті послуги, внаслідок чого за період з 01 грудня 2020 року по 31 травня 2021 року утворилась заборгованість, яка складає - 16 806,58 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що про необґрунтованість рішення, не зазначення правових підстав та нормативно-правові акти щодо регулювання відповідних відносин, колегія суддів зазначає, що дані доводи є безпідставними, оскільки в тексті оскаржуваного судового рішення зазначено нормативно правові акти, які регулюють спірні правовідносини, а саме - Цивільний кодекс України, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Житловий кодекс Української РСР, Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що про будь-які зміни умов договорів, а також намірів щодо змін цін/тарифів на комунальні послуги та укладених між скаржником та позивачем договорів, позивач не повідомляв, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.

Таким чином, встановивши факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території та інших житлово-комунальних послуг, порушення строків та розміру їх оплати, а також відсутність актів-претензій або інших доказів щодо надання позивачем послуг неналежної якості чи не в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Щодо посилання скаржника на те, що суд першої інстанції не перевірив правильність наявних у справі розрахунків позивача, а також не врахував при прийнятті оскаржуваного рішення проведені між скаржником та позивачем розрахунки, в результаті чого скаржник має повторно здійснити оплату послуга за один і той самий період, колегія суддів зазначає, що скаржником тарифи за надані позивачем житлово-комунальній послуги не оскаржено. Під час розгляду даної справи зустрічного позову не було заявлено. Таким чином законність та обґрунтованість застосованих позивачем тарифів не є предметом даного спору.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому їх треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе