Справа № 367/1214/22
Провадження №2-з/367/282/2023
УХВАЛА

Іменем України

про забезпечення позову

27 грудня 2023 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Кухленко Д.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Д.Г. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та витребування майна від набувача,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває позовна заява ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та витребування майна від набувача.

07.12.23 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Удовиченком Д.Г. подано заяву про забезпечення позову, яке згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду було передано 25.12.2023.

Адвокат Удовиченко Д.Г. в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі; - накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:025:6352, площа 0.1137 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі насаджень, з усіма її прибудовами, надбудовами та об`єктами, розміщеними на ній, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник позивача вказує, що предметом даної справи є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та витребування майна від набувача. Зокрема, даним нерухомим майном є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (надалі також - «Будинок») та відповідна земельна ділянка, кадастровий номер :01:025:6352, площа 0.1137 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (надалі також - «Земельна ділянка»).

17 лютого 2022 року позивач зверталася до суду із заявою про забезпечення позову. В обґрунтування необхідності накладення заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на знищення, пошкодження житлового будинку, у тому числі особистих речей позивача та заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на знищення, пошкодження земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі насаджень, Позивач долучала докази - скріншоти повідомлень із погрозами знести будинок, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про те відповідач 4 є забудовником (копії документів містяться в матеріалах справи).

22 лютого 2022 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено, на думку суду були відсутні підстави для вжиття таких заходів.

Зазначили, що наразі є реальний ризик того, що відповідачі знищать нерухоме майно, що унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів позивача. Цей ризик є очевидним з огляду на таке: між сторонами існує спір, що підтверджується фактом звернення Позивача до суду, поданням позовної заяви про визнання права власності на Будинок і Земельну ділянку за набувальною давністю та витребування майна від набувача, поданням відповідачами відзивів та активним запереченням прав та інтересів позивача. Існує реальна загроза унеможливлення невиконання майбутнього рішення суду, оскільки відповідачі вжили заходів для юридичного знищення Будинку. Так, згідно з відзивами відповідач-2 подала заяву про знищення об`єкту речових прав (Будинку). При цьому, у позивача виникає запитання, яким чином відповідач-2 подала заяву на знищення всього будинку, а нотаріус/реєстратор прийняла цю заяву, якщо відповідач-2 мала право власності лише на 1/4 Будинку, про що вона сама стверджує у своєму відзиві від 04.04.2023 року. Відповідно, у цьому вбачаються шахрайські дії, які не можуть бути розв`язані в рамках цього спору. Позивач організовує звернення в порядку адміністративного провадження з позовом про оскарження дій нотаріуса, визнання їх незаконними та відновлення юридичного статусу Будинку.

Також зазначили, що нещодавно відповідач 3, відповідач 4, відповідач 5 розпочали активні дії щодо фізичного знищення Будинку. Так, практично всі дерева на земельній ділянці були випиляні, сусіди помітили присутність підрядників-будівельників на території, й те, як з Будинку почали виносити особисті речі позивача, зокрема техніку, одяг тощо. Крім того, будівельники розпочали розбирати дах Будинку і вийняли склопакети з вікон.

Вказали, що 6 грудня 2023 року позивач отримала фотографії Будинку, на якому вбачаються його суттєві пошкодження - помітні руйнування даху, розбирання вікон (фотографія - у Додатку №4). Це свідчить про те, що Відповідачі фактично руйнують Будинок, який є предметом спору у даній справі. Невжиття заходів забезпечення позову унеможливить як виконання рішення суду, так і ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, оскільки Будинку вже не існуватиме. Ризик є не потенційним, а реальним.

Вважають, що для ефективного захисту прав позивача та запобігання невиконання рішення суду необхідно: накласти арешт на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі; накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:025:6352, площа 0.1137 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі насаджень, з усіма її прибудовами, надбудовами і об`єктами, розміщеними на ній, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Вивчивши дану заяву суд приходить до наступних висновків.

Із аналізу положень ст.ст.149, 153 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на право суду на вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує при постановленні ухвали не лише доводи заяви позивача про забезпечення позову, а і наявні матеріали цивільної справи, оскільки згідно положень ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову крім всього іншого, повинні бути зазначені відомості, потрібні для забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі №640/13156/18 (провадження №61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників справи.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих на підтвердження позовних вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів заявника, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином, усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заборона вчиняти певні дії застосовується, якщо потрібно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмету спору.

При цьому не допускається заборона дій, вчинення яких не утруднює виконання рішення в майбутньому.

Згідно до ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю, що заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Д.Г. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та витребування майна від набувача необхідно задовольнити, та накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, кадастровий номер :01:025:6352, площа 0.1137 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі насаджень, з усіма її прибудовами, надбудовами та об`єктами, розміщеними на ній до набрання рішенням суду у цивільній справі № 367/1214/22 законної сили, оскільки невжиття запропонованого представником позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Д.Г. заходу забезпечення позову може призвести до негативних наслідків для нього та зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення його позову.

Керуючись ст.ст.149-153,157 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заявупредставника позивача ОСОБА_1 - адвоката Удовиченка Д.Г. про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням суду у цивільній справі №367/1214/22 законної сили.

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:025:6352, площа 0,1137 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у тому числі насаджень, з усіма її прибудовами, надбудовами та об`єктами, розміщеними на ній, до набрання рішенням суду у цивільній справі №367/1214/22 законної сили.

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 (боржник 1): Ірпінська міська рада, , адреса місцезнаходження: 08200, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2-а.

Відповідач 2 (боржник 2): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач 3 (боржник 3): ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач 4 (боржник 4): ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач 5 (боржник 5): ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.С. Кухленко