П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 357/10923/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/10275/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Кошель Б.І., 24 лютого 2023 року у м. Біла Церква, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною від 09 жовтня 2018 року, що зареєстрований в реєстрі за №1557, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що 09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1557, за яким на користь АТ КБ «ПриватБанк» звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» по заборгованості у розмірі 206895,43 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 72641,09 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 23521,38 грн, комісії у розмірі 5760,00 грн, пені у розмірі 95120,80 грн. Плата за вчинення виконавчого напису - 3500,00 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з 13 листопада 2007 року по 16 серпня 2018 року.

При цьому, про існування вказаного виконавчого напису позивач дізналася із Реєстру боржників, де було зазначено, що на примусовому виконанні ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває НОМЕР_1 про звернення стягнення на заставне майно (предмет іпотеки) на користь АТ КБ «ПриватБанк» на підставі виконавчого напису нотаріуса ДМНО Бондар І.М.

Разом з тим, позивач зазначала, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/16547/15-ц, яке залишене без змін рішенням Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Також, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року у справі № 357/6330/19, яке набрало законної сили 23 лютого 2021 року, було вирішено, серед іншого, стягнути з ПАТ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається із надмірно сплачених коштів за кредитним договором №KICWGA00000139 від 13 листопада 2017 року в розмірі 142602,87 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на відсутність будь-яких боргових зобов`язань перед ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач просила визнати вищезазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості, визначений відповідачем у заяві про вчинення виконавчого напису, не є безспірним.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 09 жовтня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №1557, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що стягувачем не дотримано умови вчинення виконавчого напису щодо подання документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем (а.с.74-81).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2023 року залишено без задоволення заву АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року (а.с. 106-109).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він не був повідомлений судом про час та місце розгляду справи, що, у свою чергу, призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке ґрунтується виключно на доказах, поданих позивачем, а також поясненнях останнього.

При цьому, зазначає, що позивач не надав суду доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором, або докази, які б вказали на те, що сума, зазначена при вчиненні виконавчого напису, відрізняється від дійсної.

Також, вказує, що інформація про звернення банку до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не є свідченням недотримання умови щодо безспірності заборгованості у цій справі, оскільки позивач визнає наявність заборгованості на суму, вказану у виконавчому написі нотаріуса (а.с. 113-119).

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу позивач просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» була відсутня (а.с. 156-158).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач засобами поштового зв`язку (а.с.154), відповідач та тертя особа засобами електронної пошти (а.с.150,153), що в силу стст.128,130 ЦПК України є належним повідомленням. Причини неявки учасники справи суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Тому колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

В порядку визначеному ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

В силу п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права: якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, апеляційним судом першочергово перевіряються саме такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, із зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, 22 грудня 2022 року представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження із визначеною датою судового засідання 18 січня 2023 року та копію позовної заяви з додатками (а.с.31)

18 січня 2023 року згідно з довідкою секретаря судового засідання сторони в судове засідання не з`явились (а.с.64)

Про судове засідання призначене на 13 лютого 2023 року ПАТ КБ «ПриватБанк» також повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням (а.с.70)

В рішенні суд першої інстанції вказав, що розглянув справу у відсутності всіх учасників справи. Таким чином, ухвалення рішення 24 лютого 2023 року узгоджується з положеннями ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача, щодо його неналежного повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції слід визнати безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції не може бути скасовано з цих підстав, так як порушень норм процесуального права не вбачається.

По суті спору судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № KICWGA00000139, за умовами якого банк взяв на себе зобов`язання надати позичальнику кредитні кошти на строк з 13 листопада 2007 року по 13 листопада 2017 року включно у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 136100 грн на наступні цілі: придбання будівельних матеріалів та будівництво господарських приміщень -120000,00 грн, а також 16100,00 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «26» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісяця, починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2191, 36 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (а.с. 47-50).

14 листопада 2007 року в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного округу Римаренко Ю.В. і зареєстрований за №5228, за яким передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 149,50 кв.м., в тому числі житловою площею 93,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,2227 га, на якій розташований вказаний будинок (а.с. 44-46).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПриватБнк» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 30 вересня 2015 року. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, серед іншого, встановив факт неправомірного підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 01 лютого 2009 року, не доведення банком розміру коштів, сплачених як страховий платіж у розмірі 16100 грн (а.с. 7-11).

За результатами перевірки даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2016 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київського області від 14 листопада 2019 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою та стягнення заборгованості. Визнано припиненими зобов`язання за іпотечним договором від 14 листопада 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського районного округу Римаренко Ю.В. і зареєстрований за №5228, за яким передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 149,50 кв.м., в тому числі житловою площею 93,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2227 га за адресою: АДРЕСА_1 . Знято заборону відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності, накладену приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Римаренком Ю.В. за договором іпотеки від 14 листопада 2007 року за № 5228, додаткові дані - заборона за № 5229. Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис № 6029899 від 14 листопада 2007 року про накладення заборони на відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , об'єкт обтяження: будинок загальною площею 149,50 кв.м., в тому числі житловою площею - 93,40 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 19667793. Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 6030099 від 14 листопада 2007 року про накладення заборони на відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 , об`єкт обтяження: земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,2227 га, АДРЕСА_1 . Вилучити з Державного реєстру іпотек запис № 6030813 від 14 листопада 2007 року об'єкт обтяження: будинок загальною площею 149,50 кв.м., в тому числі житловою площею - 93,40 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 19667793, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,2227 га, адреса: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається із надмірно сплачених коштів за кредитним договором №KICWGA00000139 від 13 листопада 2007 року в розмірі 142602,87 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 12-17).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що 25 березня 2013 року позивачем у повному обсязі виконано умови кредитного договору та у неї відсутня будь-яка заборгованість перед банком на час звернення до суду з даним позовом, що в свою чергу свідчить про припинення вказаного зобов`язання його виконанням.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року та постановою Верховного Суду від 13 травня 2021 року.

09 жовтня 2018 року приватним нотаріусом ДМНО нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1557, за яким на користь АТ КБ «ПриватБанк» звернуто стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» по заборгованості у розмірі 206895,43 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 72641,09 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 23521,38 грн, комісії у розмірі 5760,00 грн, пені у розмірі 95120,80 грн. Плата за вчинення виконавчого напису - 3500,00 грн. Стягнення заборгованості проведено за період з 13 листопада 2007 року по 16 серпня 2018 року (а.с. 34).

Як вбачається, при вчиненні зазначеної нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червеня1999 року за № 1172.

При цьому, банком при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису від 09 жовтня 2018 року було надано наступні документи: кредитний договір, договір іпотеки, засвідчена виписка з особового рахунку боржника, вимога про усунення порушень за кредитним договором, розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку, опис вкладення до листа, установчі документи АТ КБ «ПриватБанк», довіреність представника АТ КБ «ПриватБанк», паспорт представника АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 33-62).

За інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 22 листопада 2022 року на примусовому виконанні ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) перебуває НОМЕР_1 про звернення стягнення на майно, визначене виконавчим документом, видавник Бондар І.М. (а.с.18).

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що він не має безспірної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором, а зобов`язання за кредитним договором згідно з рішенням суду припинено та припинено договір іпотеки, що є підставою для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, за загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» (далі за текстом - Закон) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц вказала на те, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведених обставин справи вбачається, що дійсно між сторонами у справі були укладені кредитний та іпотечний договори.

19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Бондар І.М. був виданий виконавчий напис за яким було запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, що перебувала у власності позивача та було передано в іпотеку. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» по заборгованості у розмірі 206895,43 грн, яка була розрахована за період 13 листопада 2007 року по 16 серпня 2018 року.

Однак, за рішенням суду від 09 листопада 2016 року у справі № 826/20084/14, яке набрало законної сили після перегляду апеляційним судом 22 лютого 2017 року і було залишено без змін судом касаційної інстанції, ПАТ «ПриватБанк» було відмовлено у стягненні заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 30 вересня 2015 року. Враховуючи, що вказані обставини встановлені щодо тих самих учасників справи і щодо того самого кредитного договору, то вони становлять преюдицію і не підлягають доказуванню у межах даного спору.

Як вбачається, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 09 жовтня 2018 року, тобто після набрання законної сили вказаного судового рішення і до нього включена сума, яка була предметом судового розгляду і в стягненні якого було відмовлено. А отже заявлена ПАТ «ПриватБанк» до стягнення з позивача нотаріусу сума не може вважатись безспірною.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв'язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року встановлено, що станом на 25 березня 2013 року позивачем у повному обсязі виконано умови кредитного договору та у неї відсутня будь-яка заборгованість перед банком, що свою чергу свідчить про припинення вказаного зобов`язання його виконанням. Цим рішенням також встановлені обставини здійснення переплати позивачем на користь відповідача та стягнута з останнього сума переплати. Враховуючи, що вказані обставини встановлені щодо тих самих учасників справи і щодо того самого кредитного договору, то вони становлять преюдицію і не підлягають доказуванню у межах даного спору.

У зв`язку з цим, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано суду доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитним договором, або докази, які б вказали на те, що сума, зазначена при вчиненні виконавчого напису, відрізняється від дійсної, колегія суддів вважає безпідставними.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді В.А. Нежура

Н.В.Поліщук