Постанова

Іменем України

19 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 128/31/23

провадження № 61-6324св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницька окружна прокуратура Вінницької області, ОСОБА_4 , Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року у складі судді Васильєвої Т. Ю. позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 січня 2023 року про виправлення описки, відмовлено у відкритті провадження у справі № 128/31/23.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а будь-яка компенсація за недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави, разом з тим, позивачем визначено відповідачем у справі суддю, а не державу, у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її до апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з ненаданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та ненаданням доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків. Попереджено скаржника про те, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в указаний строк, скарга буде вважатись неподаною і повернута особі, яка її подала або відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам ЦПК України і протягом зазначеного судом строку недоліки апеляційної скарги скаржником усунуті не були.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити матеріали справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає порушенням судами норм процесуального права, оскільки суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження не врахувавши, що копію ухвали апеляційного суду не було вручено заявнику.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала про залишення його апеляційної скарги була направлена на його електронну пошту, проте в апеляційній скарзі він не висловлював жодних прохань щодо направлення копій судових рішень на електронну адресу, а в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують отримання ним або його представником вказаної ухвали.

Разом з тим, офіційною електронною адресою є адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

При цьому, аналіз приписів ЦПК України, якими встановлено порядок направлення копій судового рішення особі, яка не має офіційної електронної адреси, свідчить про обов`язок суду направлення копії судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, днем отримання якого та початком відліку наданого строку на оскарження, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З огляду на вказане вважає, що при вирішенні питання про дотримання термінів на усунення недоліків апеляційної скарги необхідно виходити з дати отримання судового рішення, надісланого у порядку та у спосіб, встановлений законом.

Однак, суд апеляційної інстанції достовірно не встановив факт отримання такої ухвали ним або його представником, направивши ухвалу на електронну адресу, суд не зміг забезпечити її вручення заявнику, внаслідок чого останній був позбавлений права на оскарження судового рішення та права на судовий захист.

Також зазначає, що в своїй апеляційній скарзі він заявляв відвід суддям

Сало Т. Б. та Ковальчук О. В., а тому ці судді не мали права постановляти ухвалу про повернення його апеляційної скарги до розгляду клопотання про їх відвід.

Крім того, вказує, що суд апеляційної інстанції помилково постановив однособово ухвалу від 14 березня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, що призвело до порушення правил щодо складу суду, а тому вказана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою і підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд відповідно до пункту 1 частини першої статті 411 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не поданий.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи, у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними та незаконними діями.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

23 січня 2023 року до суду надійшов лист «щодо виконання ухвали від 06 січня 2023 року», до якого долучено нову редакцію позовної заяви, яка заявлена до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Вінницької окружної прокуратури Вінницької області, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби України, та в якій позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного Бюджету України на свою користь 1 300 000,38 грн.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 31 січня 2023 року про виправлення описки, відмовлено у відкритті провадження у справі № 128/31/23.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також заявив відвід суддям Вінницького апеляційного суду, зокрема, судді Ковальчуку О. В., Салу Т. Б., посилаючись на те, що наявні підстави для відводу (самовідводу) судді, передбачені пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2023 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Якименко М. М., судді: Ковальчук О. В., Сало Т. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б. визнано відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Ковальчуку О. В., Салу Т. Б., необґрунтованим. Передано вирішення питання про відвід суддям Ковальчуку О. В., Салу Т. Б. на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, якого визначити у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі судді Рибчинського В. П. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Ковальчука О. В. та Сала Т. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з ненаданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та ненаданням доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків. Попереджено скаржника про те, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в указаний строк, скарга буде вважатись неподаною і повернута особі, яка її подала або відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Вказана ухвала надіслана на електронну адресу ОСОБА_1 , яка зазначена ним як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доставлена до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15:55:33, щопідтверджується довідкою про доставку електронного листа Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та докази на підтвердження таких причин.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви

№ 17160/06 та 35548/06).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За приписами статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР). Реєстр - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі (стаття 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Частинами першою та другою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що судові рішення, внесені до ЄДРСР, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з ненаданням заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та ненаданням доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, надано строк протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали для усунення недоліків. Попереджено скаржника про те, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в указаний строк, скарга буде вважатись неподаною і повернута особі, яка її подала або відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

З метою забезпечення права на доступ до судового рішення учасників справи, ухвала Вінницького апеляційного суду від 23 лютого 2023 року оприлюднена

24 лютого 2023 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reestr.court.gov.ua/Review/109151894.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, заявник реалізує своє право на оскарження рішення суду першої інстанції та є найбільш зацікавленою особою щодо відстеження руху цієї справи.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Також вказана ухвала надіслана на електронну адресу ОСОБА_1 , яка зазначена ним як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі: ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доставлена до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15:55:33, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа Вінницького апеляційного суду.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

ЄСПЛ зауважив, що зобов`язання використовувати електронний зв`язок для звернення до апеляційного суду має на меті гарантувати належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності шляхом прискорення, полегшення та підвищення надійності процедурних обмінів. Усвідомлюючи бум дематеріалізації правосуддя в державах-членах і виклики, пов`язані з цим, Суд переконаний, що цифрові технології можуть сприяти кращому відправленню правосуддя і бути поставленим на службу правам, гарантованим статтею 6 Конвенції, тому Суд погоджується, що така мета є законною (рішення у справі Xavier Lucas v. France, заява № 15567/20,

від 09 червня 2022 року).

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року в справі № 757/48467/21 (провадження № 61-10924св22) зроблено висновок, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі. Разом із тим, якщо учасник справи надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то такий учасник справи бажає (принаймні не заперечує), щоб ці засоби комунікації використовувалися судом, що, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107св22) також зазначено, що зазначивши саме таку адресу електронної пошти, позивач проінформував суд у встановлений процесуальний спосіб адресу для електронного листування, чим поклав на себе ризики щодо її актуальності.

Схожі висновки викладені й у постановах Верховного Суду від 20 травня

2021 року у справі № 530/342/17 (провадження № 61-12944св19),

від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження

№ 61-7107св22), від 04 липня 2023 року у справі № 302/1202/19 (провадження № 61-2502св23), від 26 квітня 2023 року у справі № 127/32270/21 (провадження № 61-12567св22).

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму (частина перша статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду

від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження

№ 61-7107св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22).

Отже, залишаючи без руху апеляційну скаргу, апеляційний суд здійснив належне повідомлення ОСОБА_1 щодо стану його скарги (направив ухвалу суду засобами електронного зв`язку на електронну пошту заявника), проте вимоги ухвали суду від 23 лютого 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху заявником не виконані, заяв (клопотань) на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не надано, ані через канцелярію суду, ані засобами поштового або електронного зв`язку.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Доводи заявника про те, що електронна адреса, на яку направлялась ухвала суду від 23 лютого 2023 року, не є офіційною електронною адресою заявника, не заслуговують на увагу, оскільки зазначення такої інформації є виконанням вимог закону щодо змісту апеляційної скарги відповідно до пункту 2 частини другої статті 356 ЦПК України, яким передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності.

Посилання в касаційній скарзі лише на те, що електронна пошта заявника не є його офіційною електронною адресою, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 127/32270/21 (провадження № 61-12567св22).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція), якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі

№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Доводи касаційної скарги про те, що звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, він заявив відвід суддям: Береговому О. Ю., Салу Т. Б., Ковальчуку О. В., Панасюку О. С., Войтку Ю. Б., у зв`язку з відсутністю у них повноважень розглядати таку категорію справ, проте, заява про відвід щодо суддів Сала Т. Б. та Ковальчука О. В. не розглянута, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Як зазначалося вище, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б. визнано відвід, заявлений ОСОБА_1 суддям Ковальчуку О. В., Салу Т. Б., необґрунтованим. Передано вирішення питання про відвід суддям

Ковальчуку О. В., Салу Т. Б. на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, якого визначити у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року у складі судді Рибчинського В. П. відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Ковальчука О. В. та Сала Т. Б.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у суддів Ковальчука О. В., Сала Т. Б. повноважень розглядати таку категорію справ не ґрунтується на фактичних даних, об`єктивно не підтверджені, а є лише суб`єктивними припущеннями, що не можуть бути достатньою правовою підставою в розумінні статті 36 ЦПК України для відводу судді.

Також є безпідставними й доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції помилково постановив однособово ухвалу від 14 березня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки як вбачається з матеріалів справи вказана ухвала суду постановлена колегіально у складі суддів: Якименко М. М., Ковальчука О. В., Сала Т. Б.

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, про що зазначив у касаційній скарзі заявник.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян