ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7235/23 Справа № 203/900/22 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої злочином, мотивуючи його тим, що в ході судового розгляду кримінального провадження №0002530 від 02 листопада 2018 року відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, судом була встановлена наявність достатніх доказів для визнання винуватим ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Вказувала, що після нанесення ОСОБА_1 їй тілесних ушкоджень, їй була видалена нирка та наразі вона має інвалідність ІІІ групи. Одразу після заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень їй стало погано та з 26 жовтня 2018 року вона знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні. Її стан здоров`я погіршився і вона змушена була звернутися до лікаря з приводу больових приступів з лівого боку (лівої нирки), та її знову було госпіталізовано у стаціонар, де зроблено УЗІ. Однак, за результатами УЗІ не одразу розпізнали гнійний абсцес нирки, що утворилося з причини ушкодження лівої нирки. Так, у період з 28 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року вона перебувала на лікуванні в ДКЛ ЗТ Філії «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця», де їй поставили діагноз та була видалена ліва нирка. На даний час вона має ІІІ групу інвалідності довічно.

Посилаючись на те, що внаслідок вказаних протиправних дій відповідача, їй завдана майнова шкода у розмірі 38 728,51 грн. та моральна шкода, оскільки внаслідок дій відповідача вона не тільки отримала травму та проходила лікування, але й пережила стрес, депресію та страх за своє життя та за життя своєї дитини, а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 38 728,51 грн. на її користь в рахунок відшкодування, заподіяної злочином майнової шкоди; 35 000 грн. на її користь в рахунок відшкодування, заподіяної злочином моральної шкоди, та стягнути на її користь витрати на проведення судово-медичної експертизи у розмірі 566,64 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 29 874,14 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 35000,00 грн. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі, поданою за допомогою засобів поштового зв`язку 06 липня 2023 року, яка підписана представником Скалецьким В.А., яка зареєстрована Дніпровським апеляційним судом 10 липня 2023 року, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким в стягнення майнової шкоди у розмірі 29 874,14 грн. відмовити та стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсності. Так дійсно йому було пред`явлено обвинувачення в рамках кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України, втім кримінальне провадження було закрите та звільнено його від кримінальної відповідальності. Вирок відносно нього відсутній. Судом не встановлено причинно-наслідковий зв`язком між його діями та безпосередніми наслідками. Наголошував на тому, що в рамках кримінального провадження не було встановлено причинного зв`язку між його діями та наслідками у вигляді видалення нирки.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 було подано ще одну апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року, проте, розгляду підлягає апеляційна скарга, яка була подана за допомогою засобів поштового зв`язку 06 липня 2023 року, та підписана представником Скалецьким В.А.

28 серпня 2023 року від позивачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказувала про те, що протиправними діями відповідача їй була завдана майнова шкода та моральна шкода.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 74 295,15 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до висновку спеціаліста судово-медичного експерта №3415 від 26 жовтня 2018 року разом з додатками, у позивачки ОСОБА_3 виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні та скороминущі наслідки.

За відомостями з медичної документації, позивачка ОСОБА_3 проходила лікування у період з 01 листопада 2018 року по 12 листопада 2018 року, з 13 листопада 2018 року по 14 листопада 2018 року, 28 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2021 року, справа №203/3979/19, провадження №1-кп/0203/274/2021, було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про закриття відносно нього кримінального провадження №0002530 від 02 листопада 2018 року за обвинуваченням за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, та закрито кримінальне провадження №0002530 від 02 листопад 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.125 КК України, звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було залишено без розгляду. Вказана ухвала суду набрала законної сили станом на 23 лютого 2021 року.

Позивачці з 15 січня 2019 року безстроково встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання, та вона отримує пенсію по інвалідності з 27 березня 2019 року довічно. Крім того, позивач перебуває на обліку в УСЗН Правобережне і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у період з серпня 2021 року по січень 2022 року, всього на суму 11 565,76 грн.

На підтвердження факту понесення майнової шкоди позивач надала суду копії: квитанцій, товарних чеків, рахунків, фіскальних чеків.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що судом беззаперечно встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачці заподіяно як майнової так і моральної шкоди, що відповідає до відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності правових підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди та не погоджується із висновком суду в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення майнової шкоди з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Колегія суддів виходить з того, що враховуючи презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), дійсно факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюється у порядку кримінального провадження, оскільки суд у порядку цивільного судочинства не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Так, Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2021 року, справа №449/1689/19, наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо відповідача ОСОБА_1 закрито на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, зазначені вище обставини, а саме подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження, встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування шкоди з огляду на недоведення вини відповідача та відсутності обвинувального вироку є помилковими.

Більше того, відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому правильним є висновок суду про те, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, не зважаючи на постанову про закриття кримінального провадження, відповідач не звільняється від цивільної відповідальності за спричинення шкоди.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Так, до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.

Схожі за змістом роз`яснення містяться і у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди.

Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, що власне є підставою цивільно-правової відповідальності.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі №523/2163/16-ц (провадження №61-26889св18) викладено правовий висновок, згідно якого специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предметів догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до ст.ст.76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

На підтвердження факту понесення майнової шкоди позивач надала суду копії: квитанцій, товарних чеків, рахунків, фіскальних чеків.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта №3415 від 26 жовтня 2018 року у ОСОБА_3 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: численних синців, саден та крововиливів на обличчі, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи праворуч, піднігтівого крововиливу 2го пальця правої кисті, що спричинені від дії тупого твердого предмету (предметів). Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки (а.с. 6-7).

Позивачка наголошує на тому, що одразу після заподіяння тілесних ушкоджень їй стало погано та з 26 жовтня 2018 року вона знаходилась на лікуванні у неврологічному відділенні.

В подальшому її стан здоров`я погіршився і вона змушена була звернутися до лікаря з приводу больових приступів з лівого боку (лівої нирки), та її знову було госпіталізовано у стаціонар, де зроблено УЗІ. Однак, за результатами УЗІ не одразу розпізнали гнійний абсцес нирки, що утворилося з причини ушкодження лівої нирки. Так, у період з 28 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року вона перебувала на лікуванні в ДКЛ ЗТ Філії «ЦОЗ» ПАТ «Укрзалізниця», де їй поставили діагноз та була видалена ліва нирка.

З 15 січня 2019 року ОСОБА_3 безстроково встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання.

Між тим, позивачкою не надано довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, індивідуальної програми реабілітації інваліда.

Позивачка вказує, що нею понесено витрат на лікування на загальну суму 29 874,14 грн., на підтвердження вказаної суми витрат на лікування, позивачкою надано копії платіжних документів про придбання ліків та медичних товарів, необхідних для проведення операції.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що згідно довідки від 15 листопада 2018 року ОСОБА_3 з 13 листопада з 18-45 по 14 листопада перебувала в гнійному хірургічному відділенні з діагнозом камінь лівого сечоводу. Згідно виписки за період з 28 листопада 2018 року по 07 грудня 2018 року їй поставлено діагноз гострий пієлонефріт зліва. Множині абсцеси лівої нирки.

Тобто з жодних медичних документів, наданих позивачкою, та висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 3415 від 26 жовтня 2018 року, неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між видаленням нирки та подією яка мала місце 25 жовтня 2018 року, тобто легкими тілесними ушкодженнями, що були спричинені відповідачем позивачці.

У відповідності до сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

На переконання колегії суддів, із доказів наданих позивачкою неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між заподіяними позивачу тілесними ушкодженнями та необхідністю видалення нирки та встановлення інвалідності.

У зв`язку з чим підстави для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 29 874,14 грн. відсутні та рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цієї частини позову.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, які судом задоволені у розмірі 35 000 грн., колегія суддів враховує таке.

Позивачка обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вимушеними змінами у житті, тривалістю негативних наслідків та протиправними діями відповідача.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Шкоду завдану кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням відшкодовує підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року №35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, вказано, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточенням, до інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи те, що апеляційним судом встановлено порушення прав позивачки, заподіяння моральної шкоди, право на відшкодування якої остання має право, відповідачем не спростовано.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у сумі 35 000 грн. відповідає пропорційності порушення права позивачки і необхідних зусиль для відновлення порушеного права, принципів розумності і справедливості.

Такий розмір шкоди є достатньою сатисфакцією для позивачки, не свідчить про безпідставне збагачення і не буде надто обтяжливим для відповідача.

При цьому, колегія суддів враховує те, що відповідач умисно заподіяв позивачці тілесні ушкодження внаслідок яких потерпіла зазнала відповідні страждання, затрачувала час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану здоров`я, підстав для зменшення суми моральної кшоди колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнової шкоду у розмірі 29 874,14 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення майнової шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров