ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1140/23 Номер провадження 22-ц/814/3858/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представника відповідача Левчановської Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року, постановлене суддею Савченко Л.І.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В. Скліфосовського» Полтавської обласної ради, Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

08.02.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що у період із 23.06.2022 по 07.07.2022 проходив стаціонарне лікування у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського». 11.07.2022, з підстав неналежного надання медичних послуг, він звертався зі скаргою до відповідача, оскільки у період перебування його на лікуванні, з підстав неналежного виконання своїх обов`язків окремими фахівцями відповідача, йому було поставлено діагноз без урахування черепно-мозкової травми, отриманої у 2016 році, що призвело до неефективного лікування. Згідно з консультативним висновком КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського» №3403 від 18.05.2022 його було направлено на лікування до неврологічного стаціонару з діагнозом «наслідки черепно-мозкової травми з візкуляторним синдромом». При цьому лікарем не були належним чином вивчені висновки МРТ та РЕГ, не проведені дослідження нейронів головного мозку на предмет його ушкоджень головного внаслідок травми, отриманої у 2016 році.

Зазначає, що попри тиск 170/110 та погане самочуття його передчасно, 07.07.2022, виписали із лікарні. Хоча він просив продовжити лікування наслідків черепно-мозкової травми та підвищеного тиску компетентними фахівцями з урахуванням його скарг. Так, за наявності остеохондрозу хребта, йому не було призначено масаж шийного, грудного, поперекового відділу; та маючи сечосольовий діатез, оксалатурію, лікар відмовив йому написати у виписці з історії хвороби №12778 потребу у санаторно-курортному лікуванні.

01.02.2023 йому вручили відповідь на скаргу від 13.07.2022, у якій не вирішено питання діагностики та лікування, та, фактично, не надано відповіді на звернення, а перенаправлено особі, дії яких він оскаржує. І лише 07.07.2022 лікарем-психіатром було поставлено йому правильний діагноз «ушкодження нейронів головного мозку внаслідок черепно-мозкової травми».

Із підстав порушення відповідачем вимог ст.ст.15,19 Закону України «Про звернення громадян» та ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у неналежному лікуванні, оскільки 07.07.2022 його було виписано з лікарні у важкому стані, з тиском 170/110, а після лікування та виписки головні болі не зникли, його стан залишився без змін;

- зобов`язати відповідача, в умовах стаціонару, продовжити його лікування належним чином «ушкодження нейронів головного мозку внаслідок черепно-мозкової травми» та підвищеного тиску 170/110 компетентними фахівцями;

- зобов`язати відповідача розглянути належним чином його звернення від 11.07.2022 та надати відповіді на всі порушені ним питання.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.05.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В. Скліфосовського» Полтавської обласної ради, Міністерства охорони здоров`я України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено за недоведеністю.

Позивач оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вважає упередженими висновки суду першої інстанції щодо недоведеності протиправності бездіяльності відповідачів та належного розгляду його скарги, та, із підстав, раніше викладених ним у позові, доводить його обґрунтованість належними доказами.

Зазначає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосував вимоги Закону України «Про звернення громадян», залишивши поза увагою, що лист відповідача не містить відповідей на поставлені ним питання. Крім того, в порушення ст.7 цього Закону його звернення було перенаправлено особам, дії яких він оскаржував ( ОСОБА_2 , Вірьовка).

Наполягає на протиправності бездіяльності відповідача, неправильній діагностиці та неналежності лікування, оскільки на момент виписки його стан здоров`я не покращився, головний біль та запаморочення не припинилися, а правильний діагноз поставлений лише 07.07.2022. До того часу він не знав якими ліками йому слід лікуватися.

Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки первинній медичній документації про перенесення закритої черепно-мозкової травми, а також залишив поза увагою, що він виписувався з лікарні у незадовільному стані, оскільки його тиск був 170/110 та через погане самопочуття він відмовився підписувати розписку, що згоден з лікуванням та не має до нього зауважень.

Зауважує, що 24.05.2023, у черговий раз, звертався до відповідача з приводу госпіталізації з тиском 190/120, але йому незаконно було відмовлено. Тоді як згідно висновків лікарів Полтавської ОКЛ ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за №26684 від 24.05.2023, №26697 від 26.05.2023, №26068 від 23.05.2023 він потребує лікування в стаціонарі. З питанням госпіталізації 24.05.2023 він звертався на особистий прийом до головного лікаря, але отримав відмову через відсутність місць, отримав роз`яснення щодо можливості звернення до платної лікарні.

19.07.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В. Скліфосовського» Полтавської обласної ради на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

24.07.2023 позивачем подано до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у вимогах якої підтримав доводи апеляційної скарги та просив позов задовольнити позов.

У суд апеляційної інстанції позивач та представник відповідача Міністерства охорони здоров`я України, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляд, не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.371 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В. Скліфосовського» - Левчановська Н.А. проти апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві, просить її залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника обласної клінічної лікарні, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що у період з 23.06.2022 по 07.07.2022 ОСОБА_1 проходив лікування у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського» Полтавської обласної ради.

При первинному огляді хворого встановлено, що пацієнт хворіє тривало, систематичної терапії не приймає. Зі слів позивача у 2016 році переніс ЗЧМТ, первинна документація надана не була. При розмові з лікарем говорив, що головний біль зменшується, коли приймає алкогольні напої. У пацієнта має місце поліморфізм скарг, який не корелює з клінічними даними. При огляді продуктивний контакт із пацієнтом був дещо утруднений через його емоційну нестабільність, напруженість, дратівливість, агресивну налаштованість стосовно медичного персоналу. Пацієнт не дотримувався лікарських призначень, у ході розмови заперечує прийом таблетованих форм призначених гіпотензивних препаратів, просився покупатися в річці. Проводилися медичні обстеження: лабораторні, неодноразово ЕКГ, дуплексне УЗД судин шиї, ФЕГДС, МРТ ГМ, УЗД ОЧП, Ехокардіоскопія. позивач оглядався зав. Кафедрою нервових хвороб Полтавського державного медичного університету, професором Дельвою М.Ю. та суміжними спеціалістами. У період лікування у неврологічному відділенні комунального підприємства було проведено відповідне медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування.

Враховуючи скарги, анамнез життя, особливості перебігу хвороби, дані об`єктивного обстеження, неврологічного статусу, додаткові обстеження, встановлено клінічний діагноз: Залишкові явища органічного ураження ЦНС із розсіяною органічною мікросимптоматикою. Хронічний головний біль напруги. Невротичний синдром, антено-тривожний синдром. Хронічна правобічна сенсоневральна приглухуватість Іступ. Хронічна лівобічна змішана приглухуватість ІІ ступ. Хронічний лівобічний середній отит. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступ.2, ризик ІІІ. Гіцпертензивне серце, СН І ст., ФК ІІ (Еко-КС від 02.06.2022-ФВ 56%). Ожиріння ІІ ст. Кератоконус І ст. правого ока, ІІ ст. лівого ока. Часткова атрофія ДЗН, ангіопатія сітківки за гіпертонічним типом обох очей. При виписці дані рекомендації./а.с.34-41/.

11.07.2022 ОСОБА_1 звернувся до головного лікаря КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського» Полтавської обласної ради ОСОБА_6 зі скаргою, у якій повідомив, що з 23.06.2022 по 07.07.2022 проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні цієї установи. За час лікування має такі претензії:

- за період перебування у стаціонарі йому було поставлено діагноз не в повному обсязі, без урахування черепно-мозкової травми, яку він отримав у 2016 році, що призвело до неефективного лікування. Це свідчить про не належне виконання своїх обов`язків окремими фахівцями цієї установи. Згідно консультаційного висновку №3403 від 18.05.2022 установи його було направлено на лікування до неврологічного стаціонару з діагнозом «наслідки черепно-мозкової травми і візкуляторним синдромом». Справа в тому, що у 2016 році він отримав черепно-мозкову травму. Після цього, у нього цілодобово болить та паморочиться голова. Через не належне лікування, після лікування та виписки головні болі не зникли, його стан залишився без змін. При цьому, ним виконувалися усі вимоги лікаря. Маючи постійний головний біль він ніде не може працювати за станом здоров`я. Лікарем не належним чином були вивчені висновки МРТ та РЕГ. Зокрема, лікарем не вивчено в повному обсязі зміст дослідження МРТ щодо локальних розширень субарахноідальних просторів та РЕГ щодо утрудненого венозного крововідтіку. Лікарем не проведені дослідження нейронів головного мозку на предмет ушкоджень головного мозку внаслідок ЗЧМТ.

Вважає, що 07.07.2022 його передчасно виписали з лікарні, оскільки при виписці у нього був тиск 170/110 і він себе погано почував.

Маючи остеохондроз хребта, йому не було призначено масаж шийного, грудного, поперекового відділу хребта.

Маючи сечосольовий діатез, оксалатурію - лікар відмовив йому написати у виписці з історії хвороби №12778, що він потребує санаторно-курортного лікування.

Враховуючи викладене, просить допомогти вирішити питання продовження належного лікування наслідків черепно-мозкової травми та підвищеного тиску 170/110 компетентними фахівцями цієї установи./а.с.7/

13.07.2022 за вих. №04-06/1663 головний лікар КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського» Полтавської обласної ради Оксак Г. повідомив ОСОБА_1 , що його скарга уважно вивчена фахівцями лікарні.

Зазначено, що на підставі скарг, об`єктивного статусу, представленої медичної документації, результатів додаткових методів обстеження, йому був встановлений клінічний діагноз та проведено відповідне до нього медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування. У відділенні ОСОБА_1 був оглянутий зав. кафедрою нервових хвороб Полтавського державного медичного університету, професором Дельвою М.Ю., суміжними спеціалістами.

З відділення ОСОБА_1 виписаний у задовільному стані з рекомендаціями стосовно способу життя та амбулаторного прийому препаратів.

Відповідно до встановленого клінічного діагнозу показань для продовження стаціонарного лікування у ОСОБА_1 немає./а.с.8/.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, районний суд виходив із того, що позивач не довів наявності протиправної бездіяльності відповідача, оскільки під час проходження стаціонарного лікування йому був встановлений клінічний діагноз та проведено відповідне медикаментозне та фізіотерапевтичне лікування. Належних, достатніх та допустимих доказів того, що лікування було неналежним, а також, що позивач потребує подальшого проходження лікування «ушкодження нейронів головного мозку внаслідок черепно-мозкової травми» в умовах стаціонару, суду не представлено.

Тоді як консультативні висновки спеціалістів КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» Консультативна поліклініка від 23.04.2023 та 04.05.2023, видані ОСОБА_1 через більш ніж дев`ять місяців після проходження його лікування фахівцями відповідача, відповідно, не спростовують належності лікування та необхідності його продовження в умовах стаціонару.

Надаючи оцінку змісту скарги та відповіді відповідача на неї, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушень ст.7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки скарга була розглянута керівником установи, якому була адресована. Також скарга була об`єктивно, всебічно і вчасно перевірена, у ній викладено результати перевірки та суть прийнятого рішення. Про результати перевірки позивач був повідомлений.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. При цьому враховує наступне.

Згідно із положеннями частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 цього Кодексу).

За змістом статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає, зокрема, кваліфіковану медичну та реабілітаційну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря та фахівця з реабілітації, вибір методів лікування та реабілітації відповідно до рекомендацій лікаря та фахівця з реабілітації, вибір закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь.

Верховний Суд звертав увагу на специфіку тягаря доказування у справах щодо надання медичних послуг. Від пацієнтів не можна очікувати та вимагати точного володіння медичними знаннями. Вони не мають точного розуміння процесів лікування та необхідної кваліфікації для аналізу та надання обставин справи, що становлять предмет спору. З метою належної участі в цивільному процесі сторона не повинна мати професійні медичні знання. У зв`язку з цим сторона процесу, яка є пацієнтом, має право обмежитися доповіддю, що дасть змогу припустити про порушення зі сторони обслуговуючого персоналу в силу наслідків, що настали для пацієнта. Тому, з урахуванням принципу розумності, пацієнту, який звернувся до суду за захистом порушених прав, слід тільки вказати на порушення, а далі тягар доказування покладається на медичну установу чи на лікаря. При цьому вказане не призводить до порушення принципу диспозитивності судового процесу, а навпаки слугує для забезпечення процесуальної рівності сторін (постанови Верховного Суду від 30.11.2022 у справі №344/3764/21 та від 03.07.2023 у справі №523/10085/19).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У цьому аспекті колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що протиправність дій лікарів КП «Полтавська обласна клінічна лікарня імені М.В.Скліфосовського» Полтавської обласної ради під час проходження позивачем лікування в умовах стаціонару з 23.06.2022 по 07.07.2022 у цій справі не встановлена. Натомість, матеріалами справи підтверджено проведення огляду хворого зав. кафедрою нервових хвороб Полтавського державного медичного університету та суміжними спеціалістами, встановлення клінічного діагнозу та проведення відповідно до нього медикаментозного та фізіотерапевтичного лікування, що виключає підстави вважати такі дії відповідача протиправною бездіяльністю.

Твердження позивача, що йому було поставлено діагноз без урахування черепно-мозкової травми отриманої у 2016 році, спростовуються випискою з медичної карти стаціонарного хворого №12778 неврологічного відділення та відомостями первинного огляду хворого з обґрунтуванням клінічного діагнозу. Зі змісту такої медичної документації убачається, що фахівцями були враховані скарги хворого при госпіталізації, у тому числі, перенесена у 2016 році ЗЧМТ (амнестично). При цьому відповідна первинна документація ним лікарям надана не була, що виключало можливість її дослідження, тоді як клінічний діагноз ставився на підставі даних актуальних обстежень, зокрема: ЕКГ, УЗД СШ, ФЕГДС, консультація фізіотерапевта та МРТ ГМ, згідно яких хворому і було показано стаціонарне лікування.

Подальше звернення позивача до фахівців КНП «Обласної клінічної лікарні» Харківської обласної ради узгоджується із рекомендаціями лікарів під час виписки «нагляд невролога за місцем проживання» та не є підставою вважати, що лікування було неефективним, а його виписка передчасною.

При цьому, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що консультативні висновки спеціалістів КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня» Консультативна поліклініка від 23.04.2023 та 04.05.2023, видані ОСОБА_1 через більш ніж дев`ять місяців після проходження його лікування фахівцями відповідача. Отже, такі докази характеризують загальний стан здоров`я позивача, але не протиправність дій відповідача та їх перебування у причинно-наслідковому зв`язку, що не знайшли свого підтвердження та були спростовані наданими відповідачем доказами.

Приєднані позивачем до апеляційної скарги докази, а саме, консультативні висновки спеціалістів відповідача від 23.05.2023, 24.05.2023, 26.05.2023, колегія суддів до уваги не приймає. Оскільки оскаржуване судове рішення датовано19.05.2023 і на момент його постановлення такі докази не існували. Натомість така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 21.08.2023 у справі №552/7368/21, яка є обов`язковою для врахування, відтак, посилання позивача на події 24.05.2023-26.05.2023 та звернення до керівництва відповідача з питання госпіталізації 24.05.2023 у цій справі оцінці не підлягають та мають окремий спосіб оскарження.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що при постановленні оскаржуваного рішення суд неправильно застосував вимоги статті 7 Закону України «Про звернення громадян», колегія суддів зазначає наступне.

Із матеріалів справи убачається, що 11.07.2022 позивач звернувся до головного лікаря КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського» Полтавської обласної ради Оксака Г.А. зі скаргою, у якій просив допомогти вирішити питання продовження належного лікування наслідків черепно-мозкової травми та підвищеного тиску 170/110 компетентними фахівцями цієї установи.

Наведене право гарантовано позивачу статтею 1 Закону України «Про звернення громадян», яким визначено термін розгляду звернення - не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст.20); а також заборону відмови в прийнятті та розгляді звернення (ст.7).

Відповідні норми закону відповідачем дотримано та об`єктивно, всебічно і вчасно перевірено обставини скарги, та у 15-ти денний строк повідомлено позивача про результати перевірки та суть прийнятого рішення.

Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують та зводяться до перерцінки доказів, зокрема, листа КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім.М.В. Скліфосовського Полтавської обласної ради» від 13.07.2022 №04-06/1663 за підписом головного лікаря Григорія Оксака, якому звернення позивача і було адресовано.

Підстав вважати, що звернення було перенаправлено особам, дії яких він оскаржував (Дельва, Вірьовка), колегія суддів не вбачає. По-перше, звернення позивача не містить посилань на прізвища осіб ОСОБА_7 , Вірьовка, як таких, чиї дії він оскаржує; по-друге, зазначення у листі прізвищ виконавців не спростовує того факту, що відповідь на звернення надана тим органом, який отримав його і до компетенції якого входить вирішення порушених у зверненні питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Доводи апеляційної скарги, що такий лист не містить відповідей на поставлені ним питання, колегія суддів відхиляє як безпідставні. Зі змісту скарги убачається, що позивач просив головного лікаря вирішити питання продовження належного лікування наслідків черепно-мозкової травми та підвищеного тиску компетентними фахівцями цієї установи; та отримав відповідь, що відповідно до встановленого клінічного діагнозу показань для продовження стаціонарного лікування у нього, ОСОБА_1 , немає.

Інших доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25.10.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.В.Чумак

Ю.В. Дряниця