Справа № 191/2259/21
Провадження № 2/191/757/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Порошиної О.О.

за участю секретаря - Рибак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 23 січня 2021 року о 17 год. 00 хв. в Дніпропетровській області, Синельниківський район, смт. Іларіонове по вул. Харківській, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем ЗАЗ 110217 державний номер НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (згідно постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року, справа № 191/362/21) відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 свою вину визнав повністю. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди діями відповідача ОСОБА_2 , спричинені йому, ОСОБА_1 , матеріальні збитки у вигляді пошкодження автомобілю на суму 41 154 грн. 13 коп. (сорок одна тис. сто п`ятдесят чотири грн. 13 коп., вартість матеріального збитку згідно висновку автотоварознавчої експертизи), 3 500 грн. 00 коп. - вартість проведення експертизи, 500 грн. 00 коп. - вартість перекладу документів на автомобіль, 1 910 грн. 00 коп. - послуги евакуатора автомобілю. Всього відповідачем ОСОБА_2 спричинено позивачу збитків на суму 47 тис. 64 грн. 13 коп. (сорок сім тис. шістдесят чотири грн. 13 коп.).

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , збитків у сумі 47064,13 грн. (сорок сім тис. шістдесят чотири грн. 13 коп.), спричинені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Від представника відповідача, адвоката Добриня Я.О. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначали, що цивільно - правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ 110217 д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у страховій компанії ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу № АР309388, що підтверджується матеріалам справи, зокрема відмовою ТДВ «СГ «Оберіг» у виплаті страхового відшкодування. Позивач має право звернутися до суду з позовом до винуватця ДТП, цивільно - правовова відповідальність якого в момент ДТП була застрахована виключно після отримання певного страхового відшкодування від страхової компанії та якщо таких коштів не вистачило на ремонт пошкодженого автомобіля. Як вбачається із матеріалів справи позивачем не отримано страхове відшкодування, страховою компанією відмовлено в здійснені страхового відшкодування за формальними ознаками, одже звернення до суду з позовом до винуватця ДТП є передчасним. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги до ОСОБА_2 і зазначив, що не погоджується з наданими поясненнями представника відповідача. Вважає, що належним відповідачем є саме винуватець ДТП, ОСОБА_2 .

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини. Свою позицію з приводу позовних вимог виклали в письмових поясненнях.

Представник третьої особи, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про місце, дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Установлено, що 23.01.2021 року о 17.00 годині в смт. Іларіонове на вул. Харківській, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110217 д/з НОМЕР_1 не впорався з керуванням та виїхав на полосу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , що рухався на зустріч. Внаслідок ДТП постраждалих немає, автомобілі отримали технічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.5, 1,5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень за ст. 124 та ч.1 ст.130 КпАП України (а.с. 49-50).

Автомобіль ЗАЗ 110217 д/з НОМЕР_1 , яким керував відповідач ОСОБА_2 , на момент ДТП, зі слів позивача та не заперечувалося відповідачем, застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», поліс №АР309388, доказів цьому позивачем надано не було та будь-яких клопотань з приводу не можливості надання доказу позивачем не заявлялось.

Згідно висновку №8228 від 10.03.2021 року експертного дослідження авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ вартість відновлювального ремонту, автомобілю Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок ДТП, становить: 274965,35 грн. Вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 , пошкодженого у наслідок ДТП становить 41154,13 грн.

Позивач на обґрунтування позовних вимог 3500 грн. 00 коп. - вартість проведення експертизи, 500 грн. 00 коп. - вартість перекладу документів на автомобіль, 1910 грн. 00 коп. - послуги евакуатора автомобілю, надав квитанції (а.с. 16,17, 47, 48).

Власником автомобіля марки Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 07.08.2020 року. (а.с. 10).

27.05.2021 року вих.№362, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з приводу ДТП 23.01.2021 року, яка сталася за участю автомобіля ЗАЗ 110217 днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 (забезпечений в ТДВ «СГ «Оберіг») та автомобіля Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , оскільки договір купівлі-продажу автомобіля від 07.08.2020 р. вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця. Наданий договір позички з правом виїзду за кордон, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підтверджує право власності на транспортний засіб Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 , а лише надає право безоплатно користуватись вказаним автомобілем. (а.с.18-19).

На а.с. 76 міститься відповідь МТСБУ надана ОСОБА_1 в якій вказали, що у разі незгоди з прийнятим ТДВ «СГ «Оберіг» рішенням, спір між ним та таким страховиком може бути вирішений у судовому порядку.

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (частина друга статті 181 ЦК України).

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 334 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: критерієм віднесення речей до рухомих визначається можливість їх вільного переміщення у просторі; автомобіль є рухомою річчю; за загальним правилом, право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна; винятком із загального правила про те, що право власності на рухому річ виникає з моменту передання майна є вказівка в нормі закону чи в положеннях договору; за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть в договорі самі визначити момент виникнення права власності на рухому річ; правила частини четвертої статті 334 ЦК України застосовуються до нерухомих речей.

У пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 (провадження № 12-33гс22) вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що право власності у ОСОБА_4 на автомобіль Skoda Octavia н/з НОМЕР_2 виникло з моменту передання транспортного засобу у зв`язку з укладенням договору-купівлі продажу від 07.08.2020 року.

Вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 року справа №569/2033421.

Між тим, сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача. Однак, у стягненні зазначеної майнової шкоди суд вважає відмовити з тих підстав, що такі вимоги позивачем пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме,шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається згідно ст. 22 ЦК України відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним Законом у цих правовідносинах.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями ч. 1 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положення статей 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»передбачають дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому, положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1статті 37 Закону № 1961-IV).

Тим самим, Закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IVобов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Водночас, у Законі України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто, цей Закон спрямований насамперед на захист прав осіб, потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 цього Закону).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом № 1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц зробила висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Доказів же на підтвердження неможливості отримати страхову виплату від страховика відповідальності винуватця ДТП у розмірі, достатньому для відшкодування матеріальних збитків, враховуючи ліміт відповідальності страховика, який є більшим ніж матеріальні збитки позивача, останнім до суду не надано.

Таким чином, звернення позивача з вимогами про відшкодування майнової шкоди за рахунок страхувальника, суперечить меті інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та свідчить про неналежного відповідача в цій справі в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг».

Разом з тим, у цій справі ОСОБА_1 позовних вимог до Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг»не заявляє.

Тому відсутні передбачені Законом підстави для стягнення розміру спричиненої матеріальної шкоди із відповідача ОСОБА_2 , оскільки єдиною умовою стягнення із особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на користь особи, якій спричинено матеріальну шкоду суми розміру цієї шкоди, є недостатність страхової виплати (страхового відшкодування) задля повного відшкодування.

Отже, позовна вимога про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, не може бути звернена до ОСОБА_2 , який є неналежним відповідачем.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Суд з власної ініціативи не вправі змінювати склад відповідачів у справі, а здійснює заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача за клопотанням/заявою позивача. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди пред`явлено позивачем до неналежного відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя О. О. Порошина