ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №950/1365/22

Номер провадження 22-ц/816/1212/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності:

представника заінтересованої особи Лебединської міської ради Сумської області Звоновського Руслана Анатолійовича

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Лебединської міської ради Сумської області

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 05 червня 2023 року у складі судді Чхайло О.В., ухвалене в м. Лебедин Сумської області,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лебединська міська рада Сумської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою про встановлення факту проживанню однією сім`єю.

Заяву мотивовано тим, що вона з січня 1992 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вона здійснювала за ними догляд, забезпечувала ліками, продуктами харчування, сплачувала всі комунальні платежі. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 . Їх поховання здійснила особисто заявниця за власний рахунок. У зв`язку з відсутністю спадкоємців першої, другої та третьої черги вона після їх смерті фактично прийняла все належне їм на момент смерті майно, вступивши у його володіння.

У квітні 2022 року заявниці стало відомо, що померлим за життя належали права на земельні частки (паї), які знаходяться на території Штепівської сільської ради. Спадщина до цього часу не оформлена, а вона як спадкоємиця четвертої черги звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, де їй було запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду із зазначеною заявою.

Посилаючись на вказані обставини, просить встановити факт її проживання однією сім`єю із померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з січня 1992 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з січня 1992 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 05 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю із ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , з січня 1992 року по день смерті останньої, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 , та з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 по день смерті останньої, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В апеляційній скарзі Лебединська міська рада, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом невірно застосовано положення п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли до 01 липня 2003 року, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР 1963 року, приписи якого не передбачали четвертої черги спадкоємців за законом, а тому встановлення вказаного факту з метою спадкування земельних часток (паїв) є неможливим. Заявниця не входить до числа спадкоємців за законом, визначених на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року, а тому і прийняти спадщину фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном не могла.

Наголошує на тому, що показання свідків не доводять факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_4 підписані довідки як сільським головою Штепівської сільської ради Лебединського району, коли повноваження Штепівської сільської ради були припинені. У довідці від 14 квітня 2021 року № 40 вказано, що заповіт від імені ОСОБА_3 . Штепівською сільською радою не посвідчувався, хоча у листі державного нотаріуса Лисенко В.Ф. від 11 травня 2023 року зазначено, що заповіт від імені ОСОБА_3 був посвідчений Штепівською сільською радою. Показання вказаного свідка суперечать іншим доказам.

Зазначає, що свідоцтва про смерть отримувала не заявниця, а інші особи. Дублікати квитанцій є недопустимими та неналежними доказами. Така типова форма № КО-1 квитанції до прибуткового ордера, була затверджена 29 грудня 2017 року постановою Правління НБУ № 148, а тому вони не могли бути видані ні в 1999 році, ні в 2002 році.

На думку скаржника, заявницею не доведено, що вона дійсно проживала однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вона просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Штепівка Лебединського району Сумської області померла ОСОБА_2 (а.с. 34).

ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Штепівка Лебединського району Сумської області померла ОСОБА_3 (а.с. 35).

З копії книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) вбачається, що ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії СМ № 0226514 належало право на земельну частку (пай) на території Штепівської сільської ради (а.с. 7).

Згідно довідки № 40 від 14 квітня 2021 за підписом сільського голови Штепівської сільської ради Нікішова П.І., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Інших осіб за даною адресою зареєстровано не було. Заповіт від імені ОСОБА_3 Штепівською сільською радою не посвідчувався (а.с. 5).

Відповідно до довідки № 41 від 14 квітня 2021 року за підписом сільського голови Штепівської сільської ради Панченко М.М., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2 . Інших осіб за даною адресою зареєстровано не було. Заповіт від імені ОСОБА_2 Штепівською сільською радою не посвідчувався (а.с. 6).

Крім того, заявницею на підтвердження своїх вимог було надано копії квитанцій на послуги транспортування та копії накладних про сплату послуг та товарів на поховання (а.с. 51-52).

З листа державного нотаріуса Лебединської державної нотаріальної контори Лисенко В.Ф. вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа не заводилася. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався виконавчим комітетом Штепівської сільської ради Сумської області 16 жовтня 2001 року за реєстр. № 14.

Після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа не заводилася. Заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався (а.с. 78).

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходячи із встановлених фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю, оскільки викладені в заяві обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, так як підтверджуються відповідними письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, а також показами допитаних у судовому засіданні свідків і такі докази з боку Лебединської міської ради, як заінтересованої особи, іншими доказами спростовані не були.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з положеннями ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення факту, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, що розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Обґрунтовуючи свою заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю, ОСОБА_1 вважала, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки проживала зі спадкодавцями однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Згідно із п 4. Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Суд першої інстанції помилково вважав, що оскільки спадщина ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ніким не була прийнята, то до спірних правовідносин відповідно до положень п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають застосуванню норми ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

В даній справі встановлено, що спадщина після померлої ОСОБА_2 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому положення ст. 1264 ЦК України не поширюються на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . До даної спадщини застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року, зокрема щодо кола спадкоємців за законом. Такої черги спадкоємців за законом, до якої відносить себе ОСОБА_1 , ЦК УРСР 1963 року не передбачав.

Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не має для заявниці юридичних наслідків.

Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Таким чином, суд, розглядаючи дані вимоги і задовольняючи їх, допустив порушення норм процесуального права і неправильно застосував норми матеріального права.

За встановлених обставин та з врахуванням наведених норм права, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Лебединської міської ради Сумської області задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 05 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лебединська міська рада Сумської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 жовтня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов