ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року

м. Черкаси

справа № 711/5673/21 провадження № 22-ц/821/1440/23 категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретар: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Чакалов Роміс Костянтинович

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Давигора Світлана Анатоліївна

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісною власності та поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовує тим, що 08.07.2000 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис № 646.

21.12.2020 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами за спільні кошти 06.07.2004 року було придбано 13/25 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано за відповідачем.

Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 06.07.2004 року було придбано 13/25 частини житлового буднику за № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 : житловий будинок з прибудовами літ «А- 1», житловою площею 47,2 кв. м., загальною площею - 77,2 кв. м., розташований на земельній ділянці 600 кв. м. (на момент придбання) та має надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г. Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1. В той же час згідно договору зазначено, що дана частина будинку на земельній ділянці загальною площею 600 кв.м., що є загальною площею земельної ділянки цілого будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 громадянки ОСОБА_2 ; передати громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0314 га (кадастровий номер :03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01).

Внаслідок прийняття зазначеного рішення міської ради за відповідачем в період шлюбу було зареєстровано право на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0314га (кадастровий номер :03:027:0077), що розташована на 13/25 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 .

Наведене право власності земельної ділянки за відповідачем підтверджується записом в державному реєстрі прав за № 38414761 від 24.09.2020 року згідно Витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також позивач зазначив, що відповідач не надає згоди в добровільному порядку, здійснення розподілу зазначеного спільного майна, що було придбане за час шлюбу, а тому позивач користуючись своїм правом встановленим ст. 71 СК України, змушений звернутись до суду та в судовому порядку визнати 13/25 частини житлового буднику за № 3 з відповідною частиною надвірних споруд, земельну ділянку площею 0,0314 га з кадастровий номером :03:027:0077, що знаходиться по АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власності та відповідно здійснити розподіл майна в рівних частках між сторонами.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Отже, позивач зазначає, що спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Так, вказує, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю, так як подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, а відтак воно є спільною сумісною власністю та підлягає до розподілу в ріпних частках.

Просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 13/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею -77,2 кв.м., надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3. замощення 1, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0314 га, кадастровий номер :03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: 13/50 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею -77,2 кв.м. та надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В, Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1; 1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0314га, кадастровий номер :03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01).

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на: 13/50 частини житлового будинку за АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», житловою площею 47,2 кв.м., загальною площею - 77,2 кв.м., та надвірні споруди - сараї «Б, б», вбиральні «В. Д» погріби «Г, Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа № 1,2, 4, 5, водоколонка № 3, замощення 1; 1/2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0314 га, кадастровий номер :03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01). Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісною власності та поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач за кошти від відчуження особистого приватного майна набутого до шлюбу, а в подальшому шляхом здійснення різних правочинів з майном, що було придбано за її особисті кошти, за кошти, виручені від реалізації цього майна, придбала спірне майно - 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість якого становить 18000 грн., що є її особистою власністю та не підлягає поділу. Також, спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки одержана відповідачем ОСОБА_2 з земельного фонду і являються його особистою приватною власністю відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 57 СК України.З урахуванням наведеного підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Чакалов Роміс Костянтинович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм застосування матеріального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича мотивована тим, що суд 1 інстанції в порушення ст. 57 СК України незаконно визнав особистою приватною власністю на спірне майно за відповідачем, яке є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. 60 СК України та яке було придбане в період шлюбу позивача та відповідача. Вказує, що судом 1 інстанції неправильно було встановлено обставини справи, що спірне майно було придбано за власні кошти відповідача, а за період шлюбу позивач нібито взагалі не брав фінансову участь у придбанні спірного майна. Стверджує, що судом 1 інстанції не було встановлено отримання конкретної суми грошових коштів відповідачем від продажу будинку за адресою АДРЕСА_3 , яка була б достатньою для придбання нерухомого майна в майбутньому, а тому судом 1 інстанції незаконно було застосовано норму ст. 57 СК України та безпідставно встановлено, що в подальшому майно, яке купувалось в період шлюбу разом з позивачем, є її особистою приватною власністю. Також, суд 1 інстанції не взяв до уваги, що позивач брав участь у фінансуванні операції придбання спільного майна. Зокрема, позивач отримує пенсію за віком та за період придбання майна був офіційно працевлаштований та працював лікарем швидкої медичної допомоги. В подальшому, за весь період шлюбу також продовжував працювати, про що наявні відповідні записи в трудовій книжці ОСОБА_1 . Вказує, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили, що відповідачка мала особисті кошти в сумі, достатній для придбання частини будинку.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В серпні 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Давигора Світлана Анатоліївна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що вважати, що маючи реєстрацію місця проживання у квартирах та будинку позивач набув і право володіти цим майном неможливо, оскільки участі у придбанні та набутті даного майна він не брав ні фізично, ні фінансово. Позивач в судовому засіданні особисто визнав, що з дружиною він не проживав постійно ні в АДРЕСА_4 , оскільки, працюючи на роботі в місті Сміла йому було комфортніше приїздити після зміни до своєї доньки в село Балаклея. Стверджує, що відповідач спростував презумпцію спільної сумісної власності на зазначене майно при розгляді справи в суді 1 інстанції, розрахунки витрачання особистих коштів на покупку нерухомості у місті Сміла, місті Черкаси викладені у відзиві на позовну заяву та є в даному випадку дійсними при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що 08.07.2000 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис №646. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

06.07.2004 року між ОСОБА_3 , як «продавцем» та ОСОБА_2 , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Відповідно до вказаного договору покупець ОСОБА_2 прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1.

Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.07.2004 року, ОСОБА_2 є власником 13/25 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.17).

Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , громадянки ОСОБА_2 ; передати громадянці ОСОБА_2 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0314га (кадастровий номер :03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01) (а.с.22).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.07.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер :03:027:0077 належить на праві власності ОСОБА_2 . Дата, час державної реєстрації: 24.09.2020 14:55 (а.с.21).

З вищевикладеного вбачається, що вказане нерухоме майно було придбане ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 23.06.2000 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за №3394 (а.с.43) та договором купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за № 3395 від 23.06.2000 року (а.с.44). Продаж житлового будинку вчинено за 23830 грн., а продаж земельної ділянки вчинено за 23255 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.09.2001 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, ОСОБА_7 купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_3 . Вказаний будинок проданий за 33527 грн.(а.с.45).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2001 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купила трикімнатну квартиру , що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . Продаж вчинено за 7000 грн.(а.с.46)

Згідно з договором міжміського обміну квартир від 24.11.2003 року, ОСОБА_2 обміняла належну їй трьох кімнату квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 на двох кімнатну квартиру, що належить ОСОБА_9 , та знаходиться за адресою АДРЕСА_6 . Вартість своєї квартири ОСОБА_2 оцінює в сумі 14550 грн.. а свою квартиру Гладка оцінює в сумі 14550 грн.( а.с. 47).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2004 року, ОСОБА_2 продала ОСОБА_10 двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 . Зазначена квартира продана за 14590 грн. (а.с.48).

В подальшому, 06.07.2004 року між ОСОБА_3 , як «продавцем» та ОСОБА_2 , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Відповідно до вказаного договору покупець ОСОБА_2 прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та ма надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1. Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16,50).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що відповідач у справі є його двоюрідною сестрою. Йому відомо, що сестра купила квартиру у ОСОБА_12 . Коли приїздила до нього в гості то повідомляла про те, що чоловік не допомагає. Його мати, яка є рідною сестрою матері відповідачки давала відповідачці гроші щоб доплатити за придбання будинку по АДРЕСА_1 . Відповідачка купила квартиру у ОСОБА_12 , щоб бути ближче до позивача, який практично весь час проживав у своєї дочки в с. Балаклея. У відповідачки завжди були кошти на придбання житла, оскільки вона продавала належне їй житло.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що відповідач є її кумою. Вона була присутня на весіллі позивача та відповідача, яке відзначали в АДРЕСА_3 . Після весілля вони прожили приблизно 1 місяць за адресою: АДРЕСА_3 , після чого позивач поїхав на курси. Позивача вона бачила лише на весіллі а потім в суді. Позивач весь час проживав у своєї дочки в Смілянському районі. Її відомо, що частину коштів на придбання будинку по АДРЕСА_1 позивачці давав її двоюрідний брат та його мати.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 повідомила суд про те, що про обставини придбання будинку 3 по провулку авіаційному її не відомо. За вказаною адресою вона лише декілька разів бачила позивача, який надавав допомогу відповідачці по господарству.

Також суд враховує, що згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.12.2002 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.78).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Форми ОК-5 ПФ України ОСОБА_1 мав річний дохід у 2000 році - 2012,17 грн.; у 2001 році - 2585,77 грн.; у 2002 році - 3779,77 грн.; у 2003 році - 6601,79 грн.; у 2004 році - 9450,70 грн. (а.с.84-87).

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2000 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2000 по 31.12.2000 року складав 288 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2001 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2001 року складав 331 гривня, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень, лише у вересні 2001 року його заробітна плата складала 404,07, що на 90 гривень більше від прожиткового мінімуму.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2002 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2003 року складав 365 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум, лише у січні складає 417,49 грн. та у листопаді 574,83 грн.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2004 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2004 року складав 453 гривні.

Також, рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , громадянки ОСОБА_2 ; передати громадянці ОСОБА_2 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0314га (кадастровий номер :03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції відповідає.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Незалежно від того, що один з них не мав самостійного заробітку з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо). Тобто кожна річ, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, законодавець презумує спільність майна, якщо воно було набуте за час шлюбу. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. При цьому обов`язок доказування, що майно не є спільним, належить тому, хто це заперечує (постанови Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі №6-843цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі №372/504/17-ц).

Так, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута внаслідок приватизації, що перебувала у її/його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана з земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів. Сюди також відносяться премії, нагороди, які хтось з подружжя одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату чи пошкодження речі, яка їй/йому належала, а також як відшкодування завданої їй/йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею/ним за обов`язковим особистим страхуванням. А також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Чинне законодавство не містить чіткого переліку або визначення речей індивідуального користування. Як правило, до них відносять одяг, парфуми, косметичні засоби, аксесуари, прикраси, засоби особистої гігієни тощо. Тобто речі, які кожен з подружжя особисто використовує повсякденно або регулярно. Поняття «коштовності» є оціночним і коли поділ майна подружжя відбувається в судовому порядку, суд має вирішувати у кожному конкретному випадку, чи є річ коштовною.

Також суд може визнати за другим подружжям право на частку премії, нагороди, які він/вона одержали за особисті досягнення, якщо буде встановлено, що він своїми діями (веденням домашнього господарства, вихованням дітей тощо) сприяв її одержанню.

Ці всі обставини повинні підтверджуватися доказами, а отже, джерело походження коштів на придбання спірного майна має бути повністю розкрите. Наприклад, суду слід надати договір купівлі-продажу майна, яке належало одному з подружжя до реєстрації шлюбу та було продане в подальшому для придбання іншого майна або реєстрації підприємства. А також виписку з банківського рахунку, яка підтверджує наявність коштів на момент купівлі та їх рух.

Визначаючи майно спільною сумісною власністю подружжя, суди встановлюють не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й джерело набуття. Тобто чи були вкладені спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя на його придбання. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це - особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. Якщо хтось з подружжя не підтвердить, що річ купили на особисті кошти, презумпція права спільної сумісної власності залишиться непохитною. Тягар доказування обставин покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції,

08.07.2000 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис №646. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано.

06.07.2004 року між ОСОБА_3 , як «продавцем» та ОСОБА_2 , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Відповідно до вказаного договору покупець ОСОБА_2 прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1.

Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.07.2004 року, ОСОБА_2 є власником 13/25 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.17).

Рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , громадянки ОСОБА_2 ; передати громадянці ОСОБА_2 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0314га (кадастровий номер :03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01) (а.с.22).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.07.2021 року, земельна ділянка кадастровий номер :03:027:0077 належить на праві власності ОСОБА_2 . Дата, час державної реєстрації: 24.09.2020 14:55 (а.с.21).

З вищевикладеного вбачається, що вказане нерухоме майно було придбане ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що 23.06.2000 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за №3394 (а.с.43) та договором купівлі-продажу земельної ділянки зареєстрованого в реєстрі 23.06.2000 року за № 3395 від 23.06.2000 року (а.с.44). Продаж житлового будинку вчинено за 23830 грн., а продаж земельної ділянки вчинено за 23255 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 21.09.2001 року ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продали, ОСОБА_7 купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_3 . Вказаний будинок проданий за 33527 грн.(а.с.45).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2001 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купила трикімнатну квартиру , що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 . Продаж вчинено за 7000 грн.(а.с.46)

Згідно з договором міжміського обміну квартир від 24.11.2003 року, ОСОБА_2 обміняла належну їй трьох кімнату квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_5 на двох кімнатну квартиру, що належить ОСОБА_9 , та знаходиться за адресою АДРЕСА_6 . Вартість своєї квартири ОСОБА_2 оцінює в сумі 14550 грн.. а свою квартиру Гладка оцінює в сумі 14550 грн.( а.с. 47).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.06.2004 року, ОСОБА_2 продала ОСОБА_10 двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 . Зазначена квартира продана за 14590 грн. (а.с.48).

В подальшому, 06.07.2004 року між ОСОБА_3 , як «продавцем» та ОСОБА_2 , як «покупцем» був укладений договір купівлі-продажу частини житлового будинку.

Відповідно до вказаного договору покупець ОСОБА_2 прийняла у власність 13/25 частин житлового будинку за АДРЕСА_1 . Житловий будинок з прибудовами під літ «А-1», житловою площею 47.2 кв.м., загальною площею 77.2 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. та ма надвірні споруди: сарай «Б.б», вбиральні «В,Д», погріби «Г,Ж», гараж з оглядовою ямою «Е», огорожа №1,2,4,5, водоколонка №3, замощення 1. Продаж зазначеної частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд за домовленістю сторін вчиняється за 18000 грн. (а.с.16,50).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що відповідач у справі є його двоюрідною сестрою. Йому відомо, що сестра купила квартиру у ОСОБА_12 . Коли приїздила до нього в гості то повідомляла про те, що чоловік не допомагає. Його мати, яка є рідною сестрою матері відповідачки давала відповідачці гроші щоб доплатити за придбання будинку по АДРЕСА_1 . Відповідачка купила квартиру у ОСОБА_12 , щоб бути ближче до позивача, який практично весь час проживав у своєї дочки в с. Балаклея. У відповідачки завжди були кошти на придбання житла, оскільки вона продавала належне їй житло.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що відповідач є її кумою. Вона була присутня на весіллі позивача та відповідача, яке відзначали в АДРЕСА_3 . Після весілля вони прожили приблизно 1 місяць за адресою: АДРЕСА_3 , після чого позивач поїхав на курси. Позивача вона бачила лише на весіллі а потім в суді. Позивач весь час проживав у своєї дочки в Смілянському районі. Її відомо, що частину коштів на придбання будинку по АДРЕСА_1 позивачці давав її двоюрідний брат та його мати.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_14 повідомила суд про те, що про обставини придбання будинку АДРЕСА_1 її не відомо. За вказаною адресою вона лише декілька разів бачила позивача, який надавав допомогу відповідачці по господарству.

Також суд враховує, що згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 04.12.2002 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.78).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Форми ОК-5 ПФ України ОСОБА_1 мав річний дохід у 2000 році - 2012,17 грн.; у 2001 році - 2585,77 грн.; у 2002 році - 3779,77 грн.; у 2003 році - 6601,79 грн.; у 2004 році - 9450,70 грн. (а.с.84-87).

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2000 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2000 по 31.12.2000 року складав 288 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2001 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2001 року складав 331 гривня, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум більше як на 100 гривень, лише у вересні 2001 року його заробітна плата складала 404,07, що на 90 гривень більше від прожиткового мінімуму.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2002 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2003 року складав 365 гривень, заробітна плата позивача в цей є меншою за прожитковий мінімум, лише у січні складає 417,49 грн. та у листопаді 574,83 грн.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет на 2004 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2001 по 31.12.2004 року складав 453 гривні.

Також, рішенням Черкаської міської ради від 13.08.2020 року №2-6141 «Про передачу земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_2 (існуюче домоволодіння)» було вирішено, зокрема: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , громадянки ОСОБА_2 ; передати громадянці ОСОБА_2 , земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0314га (кадастровий номер :03:027:0077) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Земельну ділянку віднести до категорії земель житлової та громадської забудови. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01).

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що відповідач за кошти від відчуження особистого приватного майна набутого до шлюбу, а в подальшому шляхом здійснення різних правочинів з майном, що було придбано за її особисті кошти, за кошти, виручені від реалізації цього майна, придбала спірне майно - 13/25 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , вартість якого становить 18000 грн., що є її особистою власністю та не підлягає поділу.

Також, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки площею 0,0314 га, кадастровий номер :03:027:0077, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ - 02.01), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , то вказана земельна ділянка не може бути віднесена до об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, оскільки, спірна земельна ділянка не є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , так як одержана відповідачем ОСОБА_2 з земельного фонду і являються його особистою приватною власністю відповідно до положень п.5 ч.1 ст. 57 СК України.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Чакалова Роміса Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : О.В. Карпенко

Л.І. Василенко