Справа № 464/5317/22 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1706/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року в складі судді Бойко О.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Львівобленерго» про зобов`язанняч відповідача не чинити йому перешкод в споживанні електроенергії в будинку АДРЕСА_1 , відновити безкоштовно електропостанняч за вказаною адвресою, внести зміни в особовий рахунок НОМЕР_1 щодо адреси та персональних даних попереднього власника на підставі договору із ним на електропостачанняя та переоформити з ним угоду на електропостачання з попереднього власника на його ім`я, а також стягнути з відповідача 95 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовував тим, що 16.04.2007 набув право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , користується послугами відповідача по забезпеченню будинку електроенергією та розраховується за її споживання за показниками лічильника № 0436855 по особовому рахунку № НОМЕР_1 . Разом з тим, в квитанціях на оплату за спожиту електричну енергію зазначається прізвище ОСОБА_3 і адреса: АДРЕСА_2 . Таку особу він не знає та вважає, що відповідач безпідставно закріпив особовий рахунок і номер лічильника за іншою адресою та особою. Вважає, що з 2007 року по даний час внаслідок протиправних дій відповідача йому створюються штучні перешкоди в переоформленні особового рахунку. Так, 13.09.2021 він звертався із заявою до відповідача щодо проведення заміни власника на його ім`я за адресою АДРЕСА_1 , чого відповідачем зроблено не було.

Окрім того, відповідачем безпідставно відключено його будинок від електропостачання. 09.08.2022 в брамі свого будинку він знайшов вкладеним лист на ім`я ОСОБА_3 , в якому знаходились акт про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії за адресою АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , та попередження про припинення постачання електричної енергії за цією ж адресою, а 03.10.2022 припинено електропостачання будинку позивача, що за адресою АДРЕСА_1 , а не АДРЕСА_2 , як вказано в документах.

Внаслідок зазначених протиправних дій відповідача йому заподіяно моральної шкоди, через оплату рахунків за іншу особу та через припинення електропостачання до будинку зазнав моральних страждань, що вплинуло на його здоров`я та самопочуття, тому вважає, що грошове відшкодування за завдану моральну шкоду становить 95 000 грн. У зв`язку з наведеним просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду орскаржив ОСОБА_1 , вважає таке незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом допущено порушення вимог ст. 275 ЦПК України щодо допустимих строків розгляду справи більш ніж в три рази, в той час як процесуальний закон встановлює 2 місяці із дня відкриття провадження. Окрім того, судом були порушені норми процесуального права щодо складення повного тексту судового рішення.

Зазначає, що з 23.05.2007 є одноосібним власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Попереднім власником була його матір ОСОБА_4 . 13.09.2021 він подав до ПрАТ «Львівобленерго» письмову заяву з переліком необхідних документів для зміни власника особового рахунка, проте у переоформленні йому відмовлено, з тих підстав, що за вказаною адресою не існує договірнимх відносин про надання послуг з розподілу електричної енергії з ПрАТ «Львівобленерго». Відповідний лист №203-2249-в від 08.10.2021 знаходиться у матеріалах справи. Дану позицію відповідач також підтвердив у листі №203-5003 від 01.11.2021, натомість йому запропоновано подати документи на право власності на адресу: АДРЕСА_2 і переофоромити договір за цією адресою, незважаючи на те, що він не є власником будинку за такою адресою, дана адреса ніколи не належала його будинку, а згідно долученого відповідачем до матеірлів справи списку домогосподарств АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 , до якого він не має жодного відношення.

Додає, що судом не досліджувався факт фальсифікації документів працівниками ПрАТ «Львівобленерго», зокрема актів про недопуск до вузла обліку електричної енергії споживачем ОСОБА_3 , а в подальшому складання попередження про припинення електричної енергії ОСОБА_3 , який позивачу не відомий та немає ніякого відношення до його будинку і така людина взагалі не існує.

Зазначає, що працівники відповідача жодного разу не приходили для розпломбування лічильника чи його заміни, розуміючи що такий акт має бути підписаний споживачем ОСОБА_3 , а не власником будинку ОСОБА_1 , як це передбачено вимогами чинного законодавства.

Вважає неналежним доказом у справі список домоволодінь про нібито зміну нумерації будинку, оскільки такий завірений діловодом Борщовицького старостинського округу Н.Тризуб, до обов`язків якого не входить скріпляти документи своїм підписом. Суд не дослідив часу, причин коли відбулися зміни адреси і чи взагалі такі відбувались.

Додає, що незважаючи на погане самопочуття, суд позбавив його права на надання запитань свідку Н.Тризуб. та викликати невідкладно швидку допомогу.

Зауважує, що оскаржуваним рішенням суд намагався приховати протиправні дії відповідача, в той час, як у його будинку встановлено електролічлиник, електропостачання здійснювалось на законних підставах і на підставі договору споживача на попереднього власника ОСОБА_4 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від від 19 травня 2023 року, справу направити для продовдження розгляду до суду першої інстанції.

24 липня 2023 року від відповідача ПрАТ «Львівобленерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача висловила заперечення з приводу дововдів апеляційної скаргим. Просить апеляційну скаргу зщалишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно із ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог.

Зокрема, суд дійшов висновку, що підстави для зобов`язання відповідача не чинити перешкод в споживанні електроенергії в будинку за адресою АДРЕСА_1 , відновити безкоштовно електропостачання за вказаною адресою, внести зміни у особовий рахунок № НОМЕР_1 щодо адреси та персональних даних попереднього власника за даною адресою на підставі договору із ним на електропостачання та переоформити угоду на електропостачання з попереднього власника на його ім`я, відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судовому захисту підлягає лише порушене, не визнане або оспорюване право особи. Захист права не майбутнє не можливий.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 травня 2007 року є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі судового рішення від 16.04.2007, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу ) (т. 1 а.с.17).

З цього часу позивач отримує послуги з енергопостачання та сплачує за спожиту ним електричну енергію, згідно поданих ним показників. У будинку наявний прилад обліку електричної енергії - лічильник № 0436855, який обліковується по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Із даних Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області від 05.09.2022 №61 встановлено, що в ряді домогосподарств по АДРЕСА_1 відбулась зміна в нумерації будинків та їх власників. Зокрема, домогосподарство АДРЕСА_3 ; господар - ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 ).

Окрім того, з листа Борщовицького старостинського округу Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області від 13.01.2023 № 06 та копії витягу з погосподарскьої книги, які були скеровані на адресу суду першої інстанції, вбачається, що в старостинському окрузі зберігаються погосподарські книги за попередні роки і, відповідно до погосподарської книги за 2005 2010 роки спірний житловий будинок знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно з погосподарською книгою 2001 2005 років АДРЕСА_1 (колишня адреса 73).

Звертаючись до суду з означеним позовом, позивач стверджував, що в квитанціях на оплату за спожиту електричну енергію зазначається прізвище споживача ОСОБА_3 і адреса: АДРЕСА_2 , в той час як номер його будинку є 24 і ОСОБА_3 він не знає, а тому вважає, що відповідач безпідставно закріпив особовий рахунок і номер лічильника за іншою адресою та особою.

Предметом спірних правовідносин є відносини в сфері постачання фізичним особам електричної енергії, які регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про електроенергію», Правилами роздрібного ринку електричної енергії,

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику», чинного до 01.07.2019 встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Відповідно до п.84 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживачем є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

За змістом п.62 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутовим споживачем є індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Згідно із п.п. 7, 14, 15 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори, про надання послуг з розподілу, про постачання електричної енергії споживачу, про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п.13 розд. XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) передбачено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з підпунктом 1.2.7. пункту 1.2 ПРРЕЕ постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

За змістом п.2.1.5 вказаних Правил договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 5 п.1.2.15 ПРРЕЕ для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил.

Відповідно до п.2.1.7 ПРРЕЕ фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема, документально підтверджене споживання електричної енергії.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов Договору, останній не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Згідно з підпунктом 2.1.8 пункту 2.1 ПРРЕЕ для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи такі документи:

1) заяву про укладення відповідного договору із зазначенням місцезнаходження об`єкта та реквізитів заявника та наявності чинного паспорту точки розподілу;

2) для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), роздрукований із мережі Інтернет, або копію довідки, або копію виписки з ЄДР;

для фізичних осіб: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера або реєстраційного номера картки платника податків або копію паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади і мають відмітку у паспорті);

3) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача);

4) копію документа про підтвердження повноважень особи на укладення договору (витяг з установчого документа про повноваження керівника (для юридичних осіб), копію довіреності, виданої в установленому порядку тощо), за необхідності;

5) копію декларації (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) та постачання електричної енергії на будівельні майданчики, у разі якщо наявність такого дозволу є обов`язковою або зазначені документи вимагаються законодавством у сфері містобудування) та/або у визначених законодавством випадках, копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок).

Матеріалами справи стверджується, що позивач ОСОБА_1 будучи з 2007 року власником будинку АДРЕСА_1 користувався електричною енергією, та сплачував ПрАТ «Львівобленерго» кошти за надані послуги за особовим рахунком НОМЕР_1 згідно поданих ним показників.

Вказані дії ОСОБА_1 підтверджують статус споживача, що купує електричну енергію для власного споживання. Заяви про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт не подавав.

Зазначення в квитанціях про сплату за спожиту електричну енергію споживача ОСОБА_3 та номер будинку АДРЕСА_2 спонукало позивача звернутись із заявою до відповідача про укладення договору саме з ним, як з власником будинку АДРЕСА_1 , проте йому було відмовлено, з тих підстав, що що договір укладено з іншою особою.

Разом з тим, позивачу було достеменно відомо, що отримання ним квитанцій про сплату із зазначенням особового рахунку НОМЕР_1 , закріпленого за його будиноком (24) не може стосуватись іншого будинку, оскільки розмір необхідних до сплати коштів за викорситану ним електричну енергію не заперечувався.

Крім того, позивач не заперечував, а навпаки визнавав той факт, що продовжував користуватися будиноком АДРЕСА_1 після смерті своєї матері, за життя якої, за будинком, у якому споживалася електрична енергія, був присвоєний особовий рахунок.

Позивач не був позбавлений можливості з`ясувати причини зміни нумерації будинку за наявності незмінного особового рахунка, проте цього не робив протягом тривалого часу, зумисно звертаючись до ПрАТ «Львівобленерго» із заявою пр надання інформації про укладення договору на постачання електричної енергії на будинок АДРЕСА_1 , в той час як такий попередньо був укладений із споживачем будинку АДРЕСА_2 і не був припинений.

Аналогічно, зазначення у квитанціях споживача з прізвищем ОСОБА_3 не позбляло позивача звернутись із заявою про зміну споживача на своє прізвище, адже електропостачальник не може володіти достовірною інформацією, як про зміну нумерації будинку, так і про зміну власника, відповідно спроживача послуг без попереднього його повідомлення саме споживачем.

Як встановлено судом, на час звернення до суду з указаним позовом, відповідачем внесено відповідні зміни до бази даних.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для внесення змін щодо адреси та персональних даних власника особового рахунка № НОМЕР_1 є правильним та таким, що грунтується на матеріалах справи.

Судом також встановлено, що облік спожитої електричної енергії за особовим рахунком № НОМЕР_1 проводиться електролічильником № 0436855, тип СО-И446М, клас точності 2.5, дата державної повірки І квартал 2003 року. Міжповірочний інтервал лічильників такого типу складає 8 років (відповідно до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, що діяв до 2016 року; а з 2016 року лічильники такого класу взагалі вибувають з експлуатації по мірі завершення їх міжповірочних інтервалів за Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).

Відповідно до п. 7.1.2 Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі ККО), затвердженого Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.20918 лічильники, трансформатори струму та трансформатори напруги, що використовуються для комерційного обліку електричної енергії, належать до законодавчо регульованих ЗВТ.

Зі змісту ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» вбачається, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до п. 7.1.7 ККО періодична повірка, обслуговування та ремонт (зокрема демонтаж, транспортування та монтаж) ЗВТ (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок ОСР. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонт ЗВТ, як це передбачено п.7.1.8 ККО, покладається на ОСР.

Оператори системи за власний рахунок забезпечують періодичну повірку, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб електричну енергію (пп. 8 п. 2.5.4 ККО).

Згідно із п. 5.8.7 ККО оператор мережі має право за власний рахунок замінити неповірені ЗВТ незалежно від того, хто є їх власником на ЗВТ, які належать оператору мережі та мають аналогічні або кращі технічні характеристики та налаштування. У такому разі споживач не має права відмовляти або перешкоджати оператору системи у заміні таких ЗВТ.

Як встановлено судом, термін повірки спірного приладу обліку №0436855 закінчився у першому кварталі 2011 року, а тому такий мав бути замінений на повірений, оскільки законних підстав для його експлуатації не було.

З цією метою представники відповідача 05.08.2022 прибули на об`єкт споживача за особовим рахунокм № НОМЕР_1 для проведення заміни лічильника №0436855, проте не були до такого допущені, про що складено Акт про недопуск, який разом з попередженням про припинення розподілу електричної енергії з 29.08.2022 були скеровані споживачу рекомендованою кореспонденцією адресату, що були на той час відомі відповідачу.

14.09.2022 уповноважені представники ОСР повторно прибули на адресу позивача з метою отримати доступ до лічильника №0436855 та його заміни, проте знову не були допущені.

Відповідно до п. 6.2.6 ККО, якщо недопуск до вузлів обліку та ЗВТ спричинений умисними діями/бездіяльністю користувача системи, то такий факт фіксується актом про недопуск до вузла обліку одразу.

Зі змісту п. 6.2.7 ККО вбачається, що акт про недопуск до вузла обліку вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи, користувач системи, а також представник ВТКО та/або сторони, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку. У разі їх відсутності або відмови підписувати акт про недопуск, в акті робиться відповідний запис. У цьому випадку акт вважається дійсним, якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та незаінтересована особа (за умови посвідчення цієї особи) або більше одного уповноваженого представника оператора системи за умови підтвердження відеозйомкою факту відсутності доступу до вузла обліку та ЗВТ користувача системи.

Відповідно до п. 6.2.8 ККО акт про недопуск до вузла обліку є підставою для припинення повністю або частково постачання (розподілу або передачі) електричної енергії користувачу системи у порядку, визначеному пунктом 7.5 ПРРЕЕ та пп. 3 п. 11.5.2 гл. 11.5 розд. ХІ Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 (КСР), яким передбачено, що за ініціативою ОСР розподіл електричної енергії припиняється, зокрема у разі недопущення до розрахункових засобів обліку електричної енергії представників ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором.Відповідно до п. 11.5.8 КСР, ОСР має надати попередження про припинення розподілу електричної енергії Користувачу після встановлення факту наявності підстав для вчинення вказаних дій не менше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати припинення розподілу електричної енергії. При цьому, в попередженні мають бути зазначені підстави, дата та час, з якого розподіл електричної енергії буде припинено.

Відповідно до п.7.5 ПРРЕЕ, припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі зокрема недопущення уповноважених представників оператора системи до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

Датою отримання таких попереджень буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).

Відповідно до п. 7.12 ПРРЕЕ відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному КСР, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.

Витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем (крім випадків, визначених цим пунктом), якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку.

Встановлені судом обставини, досліджені докази підтверджують правомірність дій працівників ПрАТ «Львівобленерго» по припиненню розподілу електричної енергії на об`єкті позивача, яке у свою чергу відбулось внаслідок дій позивача, а саме недопущення уповноважених представників оператора системи до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність недобросовісності дій відповідача, а помилка в акті та попередженні щодо особи споживача зумовлена об`єктивними факторами, зокрема, відсутністю на той час даних щодо зміни власника будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом допущено порушення вимог ст. 275 ЦПК України щодо допустимих строків розгляду справи більш ніж в три рази, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на неодноразові клопотання позивача. Зокрема, позивачем подавалися клопотання про надання можливості надіслати відповідь на відзив (т. 1 а.с.88), про витребування інформації з приводу нумерації будинків (т. 1 а.с. 135), про відновлення електропостачання та його вирішення судом (т. 1 а.с. 158, 160-161), про виклик і допит світків (т. 1 а.с.187), про витребування доказів (т. 1 а.с.206), відкладення розгялду справи у звязку з поганим самопочуттям позивача (т. 1 а.с. 229).

Жодних процесуальних порушень щодо складення повного тексту судового рішення, судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди апелянта з висновками суду по їх оцінці.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із вимогами закону, відтак підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк