КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 758/1623/22 Головуючий у суді першої інстанції - Петров Д.В.
Номер провадження № 22-ц/824/8172/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Онищуком Віктором Вікторовичем , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року та на додаткові рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, який мотивувала тим, що 17 березня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 28 січня 2021 року у справі № 758/14392/20. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення неповнолітня дитина з інвалідністю залишилась проживати з матір`ю за місцем реєстрації позивачки за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вказувала, що після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому вона була змушена звернутись до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.53-57, т. 1) просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: - 3/4 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «Ореl Astra», 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , ДКП ТСЦ 8041 від 13 березня 2019 року; машина пральна автоматична «Atlant», модель СМА60С102-010, серія № ; електродуховка вбудована «Gefeat», модель ДА622-02К27, серія № ; водонагрівач (бойлер) «Gorenje», модель OGBSBOSMV9, серія № 71630012; мікрохвильова піч «Panasonic», модель NN-ST254M ZPE, серія 5FD 6070417; стіл електричний побутовий вбудований «Gefest», модель ЄCBCBH3210K21, серія № ; кухонна витяжка «Pyramida», модель KZ60BL, серія № 04982; телевізор «Sony», модель KDL-48W605B, серія № 2008863; меблі кухонні, вітальні і передпокій.

В порядку поділу спільного майна подружжя позивач також просила визнати за ОСОБА_3 право власності на: 1/4 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «Renault Megane», 2003 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; телевізор «LG», модель 24MT48S-PZ, серія № НОМЕР_6 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «Opel Astra», 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного серія НОМЕР_3 , ДКП ТСЦ 8041 від 13 березня 2019 року; водонагрівач (бойлер) «Gorenje», модель OGBSBOSMV9, серія № 71630012; стіл електричний побутовий вбудований «Gefest», модель ЄCBCBH3210K21, серія № ; кухонна витяжка «Pyramida», модель KZ60BL. серія № 04982; телевізор «Sony», модель KDL-48W605B, серія № 2008863; меблі кухонні, вітальні і передпокій.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на: 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль марки «Renault Megane», 2003 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; телевізор «LG», модель 24MT48S-PZ, серія № 708RAZA4L253. холодильник-морозильник «Atlant», модель ХМ-4421-189-ND, серія № ; машину пральну автоматичну «Atlant», модель СМА60С102-010, серія № ; електродуховку вбудовану «Gefeat», модель ДА622-02К27, серія № ; мікрохвильову піч «Panasonic», модель NN-ST254M ZPE, серія 5FD 6070417.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 3 511, 91 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом не надано оцінки обставинам, на які вона посилалась як на підставу відступу від принципу рівності часток подружжя у майні згідно з ч. 2 ст. 70 СК України. Зокрема, що відповідач на момент звернення із позовом про поділ майна подружжя, мав заборгованість зі сплати аліментів.

Також, апелянт вказує, що на підставі ч. 3 ст. 70 СК України частка в майні того, з ким проживає дитина, може бути збільшена, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Натомість відповідач сплачує мінімальний розмір аліментів, установлений законом, що є недостатнім для забезпечення належно фізичного, духовного розвитку і лікування дитини.

Вказує, що судом враховано докази сторони відповідача, що подані з відзивом на позовну заяву, проте такий відзив подано із пропуском визначеного судом строку та клопотання про поновлення строку відповідачем не заявлялось, про поважність причин пропуску строку не вказувалось.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. також заявляє клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції та вказує, що докази таких витрат будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.

Враховуючи викладене, представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Крім того, додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану представником Онищуком В.В. , про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року заяву ОСОБА_3 , подану представником Кушнір О.С. про ухвалення додаткового рішення також задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаними додатковими судовими рішеннями, представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. подав апеляційну скаргу та просив скасувати додаткові судові рішення таухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 750 грн, а заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення - залишити без задоволення.

Апелянт наголошує, що судом було застосовано положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» як на підставу для зменшення стягнення судових витрат, однак такий закон втратив чинність (втрата чинності від 15 грудня 2017 року), а тому не підлягав застосуванню судом при розгляді даної справи. Зазначене призвело до невірної оцінки дійсних обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Зазначає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Апелянт посилається на те, що стороною позивача було надано детальний опис виконаних робіт, а заявлений розмір витрат є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних робіт, а судом не наведено посилання, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, не навів розрахунку рішення про зменшення витрат, не вказав які витрати є нерозумними чи нереальними, враховуючи наданий розрахунок, чим фактично знецінив надані послуги професійної правничої допомоги.

Натомість, оскаржуючи додаткове рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача ОСОБА_3 , адвокат Онищук В.В. вказує, що послуги представництва відповідачу в суді першої інстанції надавались особою, яка не є адвокатом, оскільки з відповіді керівника секретаріату Ради адвокатів України, Національної асоціації адвокатів України № 573/0/2-23 від 24 березня 2023 року вбачається, що станом на 23 березня 2023 року відомості стосовно Кушнір О.С. в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні і адміністратором Першого рівня бази даних ЄРАУ не вносились, в тому числі стосовно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2467 від 23 лютого 2006 року, виданого Київською міською КДКА.

Отже, відповідачу надавалися юридичні послуги не адвокатом, а особою, яка не підпадає під визначення осіб, що мають право надання саме професійної правничої допомоги в одній із організаційних форм адвокатської діяльності, а тому й вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягали задоволенню.

Разом з тим, представник апелянта зазначає, що стороною відповідача не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, що мала бути подана разом з першою заявою по суті спору. Лише на стадії судових дебатів представник відповідача усно повідомила, що буде подано заяву на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Апелянт звертає увагу, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Представник вказує, що угода про надання правової допомоги № 15/сс/12 від 05 серпня 2022 року не могла братись судом до уваги, оскільки вона датована раніше нотаріальної довіреності від 06 серпня 2022 року.

Більш того, відповідно до п. 9 такої угоди вона була неукладеною та не створювала наслідків для сторін, адже в п. 4 такої угоди визначено строки оплати послуг адвоката, а саме 14 625 грн - 03 серпня 2022 року, 4 875 грн - по закінченню справи, а фактично оплата послуг за угодою відбулася лише 05 жовтня 2022 року.

15 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Кушнір О.С. , відповідно до якого остання вказує, що відповідач не знав про неповне перерахування аліментів із його заробітної плати, яка сталась через військову агресію та тимчасове припинення функціонування підприємства на якому ОСОБА_3 працює. Про наявність вказаної заборгованості його не повідомляла ані позивачка, ані виконавча служба. Про факт заборгованості він дізнався із наданих позивачем документів до суду першої інстанції в рамках даної справи та одразу написав заяву до свого роботодавця щодо сплати всієї заборгованості з очікуваної премії за серпень 2022 року.

Крім того представник Кушнір О.С. вказує, що ОСОБА_3 постійно дбав про доньку, спілкувався з нею, надсилав кошти на її картку при першому проханні, проводив із нею її дні народження, дарував подарунки. Батьки відповідача також допомагають онуці фінансово. Вказане свідчить, що навіть наміру ухилитись від виконання своїх батьківських обов`язків у відповідача не було, а тому відсутні підстави для відступлення судом від принципу рівності часток подружжя у майні.

Щодо апеляційної скарги на додаткові судові рішення, представник відповідача вказує, що докази понесення судових витрат подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а тому нею не порушено процедури та строків.

На противагу наданим доказам понесених витрат сторони позивача, адже представник позивача не надав доказів, що має касу та веде книгу обліку, а відтак не міг виписувати квитанцію чи касовий чек про отримання від клієнта готівкових коштів, отже матеріали справи не підтверджують інформації щодо сплати заявлених витрат.

Враховуючи викладене у відзиві, представник Кушнір О.С. просить залишити апеляційні скарги без задоволення.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 та її представник Онищук В.В. підтримали доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах та просили їх задовольнити, оскаржувані рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нові судові рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

Представник відповідача ОСОБА_3 , - Кушнір О.С. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційних скаргах, та просила залишити їх без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 2005 року. У шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14, т.1).

Згідно з копією рішення Подільського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року у справі № 758/14392/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.16-17, т.1).

Згідно з копією довідки МСЕ серії 2ЧК № 000601 від 13 вересня 1990 року ОСОБА_1 , 1979 року народження є інвалідом 3-ої групи з дитинства, безстроково (а.с.19, т.1).

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_7 від 30 червня 2021 року, ОСОБА_4 , 2006 року народження є дитиною з інвалідністю (а.с.20, т.1).

Згідно з копією довідки МСЕ серії 2-18 АД № 152204 від. 12 лютого 1996 року, ОСОБА_3 , 1978 року народження є інвалідом третьої групи з дитинства, безстроково (а.с.84, т.1).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 245235897 від 20 лютого 2021 року, об`єкт житлової нерухомості (реєстраційний номер 000), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_3 (а.с.21, т.1).

Згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія ГСЦ МВС) (РЦС ГСЦ МВС в м. Києві) № 31/26-362Аз від 14 травня 2021 року, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 14 травня 2021 року, на ім`я ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб Renault Megane, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1596 куб.см., дата реєстрації 30 листопада 2019 року (а.с.22, т.1).

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки Opel модель Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску є ОСОБА_1 (а.с.23, т.1).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також техніка та меблі, які були придбані подружжям у зазначену квартиру є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що останні були придбанні за спільні кошти подружжя в період шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на частини квартири в порядку поділу спільного майна подружжя, суд послався на те, що відповідно до ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд першої інстанції в оскаржувані рішення посилався на те, що проживання дитини з позивачем, з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено.

Враховуючи вище вказані обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу спільного майна подружжя шляхом визнання права власності на майно в рівних частках.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову не відповідає з огляду на наступне.

Частиною другою статті 3 СК Українивстановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Так, у період перебування позивача та відповідача у шлюбі останні придбали ряд майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Зокрема, суд встановив, що 13 лютого 2018 року було зареєстровано за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане право власності було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №21/4-69 від 26 серпня 2015 року, який було укладено між ТОВ`ДБК-ПАРТНЕР» та ОСОБА_3 (а.с.107-108, 87, 89, т.1).

Встановивши, що спірна квартира була придбана сторонами по справі під час їх перебування в шлюбі за рахунок спільних коштів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя й кожен з них має право по частини на вказану квартиру.

Щодо посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що існують правові підстави для відступу від рівних часток у праві власності на майно та для визнання за нею права власності на квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 частини квартири, оскільки відповідач по справі має заборгованість зі сплати аліментів на спільну дитину ОСОБА_4 , то апеляційний суд критично оцінює вказані доводи позивача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Так, відповідно до довідки-розрахунку Подільського відділу ДВС у місті Києві від 24 червня 2022 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 24 червня 2022 року становить 5 912,74 грн за період з 09 березня 2021 року по 24 червня 2022 року (а.с.59-60, т.1).

Із вказаної довідки-розрахунку також вбачається, що основна сума заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів утворилась за період з лютого 2022 року по квітень 2022 року, коли почалось повномасштабне вторгнення росії на територію України.

ОСОБА_3 надав також докази того, що він приймає участь в утриманні спільної з позивачем дитини, зокрема, квитанції щодо перерахування на користь дитини грошових коштів (а.с.137-144, т.1).

Крім того, в матеріалах справи міститься також лист Подільського відділу ДВС у місті Києві №65539094/11 від 21 вересня 2022 року, відповідно до якого зазначено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 09 березня 2021 року по 20 вересня 2022 року заборгованість у ОСОБА_3 станом на 20 вересня 2022 року відсутня (а.с.213, т.1).

На підтвердження вказаних обставин також було надано Довідку-розрахунок заборгованості по аліментам починаючи з 09 березня 2021 року по 20 вересня 2022 року (а.с. 213-214, т. 1).

Враховуючи зазначені обставини, оскільки матеріали справи містять докази того, що відповідач сплачує грошові кошти на утримання спільної із позивачем дитини, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відступу від рівності часток позивача та відповідача у праві спільної сумісної власності подружжя щодо квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 ст. 80 ЦПК України).

Крім того, згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, звертаючись до суду і вказаним позовом позивачкою у справі на підтвердження вимог в частині набуття права власності на спільне майно , окрмі квартири не було надано відповідних достатніх та допустимих доказів.

Разом із тим відповідач у справі частково погоджуючись із позовом надав до суду письмові докази на підтвердження придбання частини майна, а саме:

- машина пральна автоматична «Atlant», модель СМА60С102-010, серія № вартістю 6140 грн;

- електродуховка вбудована «Gefest», модель ДА622-02К27 вартістю 7419 грн;

- стіл електричний побутовий вбудований «Gefest», модель ЄCBCBH3210K21, вартістю 3169 грн;

- витяжка кухонна «Pyramida», модель KZ60BL, серія № 04982 вартістю 1199 грн;

- холодильник-морозильник «Atlant», модель ХМ-4421-189-ND, серія № вартістю 11649 грн;

- телевізор «LG», модель 24MT48S-PZ, серія № 708RAZA4L253 вартістю 5799,90 грн (а.с.112-113, т.1).

Таким чином, враховуючи інтереси позивача та відповідача, апеляційний суд доходить висновку про можливість поділу вказаного майна наступним чином: виділити у власність ОСОБА_1 : машину пральну автоматичну «Atlant», модель СМА60С102-010, серія № вартістю 6140 грн; електродуховку вбудовану «Gefest», модель ДА622-02К27 вартістю 7419 грн; стіл електричний побутовий вбудований «Gefest», модель ЄCBCBH3210K21, вартістю 3169 грн; витяжку кухонну «Pyramida», модель KZ60BL, серія № 04982 вартістю 1199 грн. Виділити у власність ОСОБА_3 : холодильник-морозильник «Atlant», модель ХМ-4421-189-ND, серія № вартістю 11649 грн; телевізор «LG», модель 24MT48S-PZ, серія № 708RAZA4L253 вартістю 5799,90 грн.

Інші позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема, про поділ водонагрівача (бойлеру), мікрохвильової печі, телевізору «Sony», меблів (кухонні, з вітальні та передпокою), задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження як придбання вказаного майна сторонами по справі, так і наявності зазначених предметів, їх грошової оцінки на дату звернення до суду із вказаним позовом. Позивачкою до позовної заяви не було надано ні квитанції щодо купівлі зазначених речей, ні складено Акту опису майна.

Що стосується поділу між позивачем та відповідачем транспортних засобів, зокрема, легкового автомобіля марки «Ореl Astra», 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , ДКП ТСЦ 8041 від 13 березня 2019 року, та легкового автомобіля марки «Renault Megane», 2003 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, то апеляційний суд доходить висновку, що автомобіль «Ореl Astra» підлягає залишенню за ОСОБА_1 , а автомобіль «Renault Megane» - за ОСОБА_3 .

Крім того, із тексту апеляційної скарги вбачається, що апелянт також погоджується із вказаним поділом транспортних засобів між позивачем та відповідачем по справі, та погоджуються із тим, що вказані предмети по вартості є рівноцінними.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо оскарження додаткових рішень суду в частині вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу, то апеляційний суд керується наступним.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме надано: договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

Щодо оскарження додаткових рішень Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року, яким було вирішено питання судових витрат позивача і відповідача по справі, то апеляційний суд виходить із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляли два представника : Тимошенко В.А. та Онищук В.В .

Так, позивачем разом із позовною заявою було надано ордер серії КВ №419115, відповідно до якого Тимошенко В.А. має право представляти інтереси ОСОБА_1 в Подільському районнму суді міста Києва, а також Договір №06043 адвоката про надання правничої (правової) допомоги від 20 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Тимошенко В.А. (а.с.5-6, т.1).

В матеріалах справи також міститься копія ордеру серії АА №1184289 від 05 травня 2022 року, відповідно до якого Онищук В.В. має право представляти інтереси ОСОБА_1 в Подільському районному суді міста Києва, а також свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Онищука В.В. (а.с.39-40, т.1).

Судом також встановлено, що подаючи заяву про уточнення позовних вимог позивачем було зазначено про орієнтовний розмір судових витрат, які очікує понести позивач по справі у розмірі 18 000 грн й зазначено, що докази понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с.53-57, т.1).

Крім того, встановлено, що представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. подав заяву про ухвалення додаткового судового рішення 06 березня 2023 року засобами поштового зв`язку, відповідно до якої просив стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 23 750 грн (а.с.32-45, т.2).

До вказаної заяви представником було додано Додаток №1 від 04 травня 2022 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги №04-05/22 від 04 травня 2022 року, відповідно до умов якого зазначено, що сторони погодила виплату гонорару (винагороди), яка здійснюється на основі погодинної оплати, за надання адвокатом правничої (правової) допомоги вказаної в договорі, а саме за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя (справа №758/1623/22), в інших провадженнях (справах) та/або інших діях адвоката, пов`язаних з цією справою або необхідних для цього, у розмірі: 1 500 грн/год. - підготовка (складання) уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, інших процесуальних документів (заяви, клопотання, пояснення, заперечення, протоколи, опитування тощо); 1 000 грн/год. - зустрічі, консультації, узгодження правової позиції; 750 грн/год. - підготовка (складання) адвокатських запитів; 500 грн/год. - ознайомлення з матеріалів справи; 2 000 грн/год. - представництво та захист інтересів у суді першої інстанції (вартість 1 год. або 1 судового засідання, якщо не менше 1 год. або відкладення); 2 500 грн/год. - представництво та захист інтересів у суді апеляційної інстанції (вартість 1 год. або 1 судового засідання, якщо не менше 1 год. або відкладення); 2 500 грн/год. - представництво та захист інтересів у суді касаційної інстанції (вартість 1 год. або 1 судового засідання, якщо не менше 1 год. або відкладення).

В пункті 2 Додатку №1 сторони також погодили, що розмір гонорару (винагороди) за надання правничої (правової) допомоги підлягає сплаті клієнтом після надання адвокатом звіту, рахунку тощо, у якому зазначається кількість витрачених годин (а.с.36, т.2).

Також було надано Акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 01 березня 2023 року, підписаного представником Онищуком В.В. та ОСОБА_1 , відповідно до якого було надано наступні послуги: підготовка та складання заяви про ознайомлення з матеріалами справи - 0,5 год. 500 грн; підготовка та складання адвокатського запиту - 1 год. 750 грн; підготовка та складання заяви про відкладення - 0,5 год. 0,00 грн; зустріч, консультація, узгодження правової позиції - 1 год. 1000 грн; підготовка та складання уточнених позовних вимог - 2 год. 3 000 грн; участь в с.з. в районному суді - 7 год. 14 000 грн; підготовка та складання клопотання про допит свідків та витребування доказів - 0,5 год. 750 грн. Загальна сума - 23 750 грн (а.с.37-38, т.2).

Представником Онищуком В.В. було також надано Звіт наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги №04-05/22 від 04 травня 2022 року (а.с.39-40, т.2).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 01 березня 2023 року ОСОБА_1 сплатила 23 750 грн на користь адвоката Онищука В.В. (а.с.41, т.2).

З матеріалів справи також вбачається, що представник ОСОБА_1 - Онищук В.В. також подавав заперечення щодо розміру судових витрат відповідача (а.с.60-63, т.2).

Щодо наданих документів, на підтвердження понесених судових витрат ОСОБА_3 , то з матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача по справі представляла Кушнір О.С .

В матеріалах справи міститься клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, відповідно до якого представник Кушнір С.О. просила стягнути з позивача по справі на користь відповідача 16 000 грн судових витрат на правничу допомогу (а.с.19-30, т.2).

До вказаної заяви представником було додано Угоду про надання правової допомоги від 05 серпня 2022 року, укладену між адвокатом Кушнір О.С. та ОСОБА_3 (а.с.27, 23,28 , т.2).

Відповідно до положень п.4 вказаної Угоди сторони обумовили, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату грошову винагороду у розмірі 19 500 грн у такі строки : 14 625 грн - 03 серпня 2022 року, 4 875 грн - по закінченню справи.

В п.5 Угоди також прописано, що фактична оплата 16 000 грн - 05 жовтня 2022 року.

Відповідно до Акту (попереднього розрахунку) виконаних робіт по договору про надання правових послуг від 05 серпня 2022 року ОСОБА_3 було надано наступні послуги: консультація - 30 хв. 650 грн; складання і подання адвокатських запитів, клопотань, позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень - 4 год. 7 800 грн; ознайомлення з матеріалами справи - 5 год. 9 750 грн; вивчення судової практики - 1 год. 1 300 грн. Загальний розмір - 19 500 грн (а.с.24, т.2).

Також відповідачем було надано квитанцію на оплату правової допомоги ОСОБА_3 у розмірі 13 000 грн та 3 000 грн (а.с.25, 30, т.2) та розрахунок вартості послуг від 05 вересня 2022 року (а.с.53а, т.2).

Представник відповідача також подавала до суду першої інстанції заперечення щодо заявленого розміру судових витрат ОСОБА_1 (а.с.56-59, т.2).

Суд першої інстанції подані заяви позивача та відповідача про ухвалення додаткового судового рішення задовольнив частково та стягнув на користь кожного з них по 5 000 грн.

Однак, перевіривши подані документи на підтвердження понесених судових витрат, апеляційний суд встановив, що позивачем по справі не було надано відповідного договору, укладеного з Онищуком В.В. про надання правової допомоги, а було надано лише Додаток №1 від 04 травня 2022 року до Договору про надання правничої (правової) допомоги №04-05/22 від 04 травня 2022 року.

Апеляційний суд враховує, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст.137 ЦПК України).

Однак, за відсутності відповідного договору про надання правничої допомоги апеляційний суд позбавлений можливості перевірити умови договору щодо розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи зазначене, то апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Перевіряючи додаткове судове рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року, яким було стягнуто судові витрати з позивача на користь відповідача, апеляційний суд встановив, що в матеріалах справи відсутній документ, на підставі якого представник Кушнір О.С. представляла інтереси ОСОБА_3 в суді першої інстанції.

Так, представник Кушнір О.С. подала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, одним із додатків якого зазначено «копію довіреності», проте в матеріалах справи вказаний додаток відсутній (а.с.77-82, т.1).

Також встановлено, що до моменту ухвалення рішення суду по суті спору матеріали справи не містять жодних документів, які б підтверджували повноваження Кушнір О.С . Лише із заявою про ухвалення додаткового судового рішення представником було надано Угоду про надання правової допомоги від 05 серпня 2022 року, проте не надано ні довіреності, ні ордеру на представлення інтересів ОСОБА_3 в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що додаткове судове рішення, яким було частково задоволено заяву відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволення заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Онищуком Віктором Вікторовичем задовольнити частково .

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року та додаткові рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 березня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , виділивши у власність ОСОБА_1 :

- 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- легковий автомобіль марки «Ореl Astra», 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , ДКП ТСЦ 8041 від 13 березня 2019 року ;

- машина пральна автоматична «Atlant», модель СМА60С102-010, серія № вартістю 6140 грн;

- електродуховка вбудована «Gefest», модель ДА622-02К27 вартістю 7419 грн;

- стіл електричний побутовий вбудований «Gefest», модель ЄCBCBH3210K21, вартістю 3169 грн;

- витяжка кухонна «Pyramida», модель KZ60BL, серія № 04982 вартістю 1199 грн.

Виділити ОСОБА_3 із спільного сумісного майна та визнати за ним права власності на наступне майно :

- 1/2 частину однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- легковий автомобіль марки «Renault Megane», 2003 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , який зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

- холодильник-морозильник «Atlant», модель ХМ-4421-189-ND, серія № вартістю 11649 грн;

- телевізор «LG», модель 24MT48S-PZ, серія № 708RAZA4L253 вартістю 5799,90 грн.

В задоволенні решти частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв