П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023року м. Київ

Справа № 759/21429/19

Провадження: № 22-ц/824/9045/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лавренчук Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ключника А.С.,

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 23.08.1980 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: частки житлового будинку та частки земельної ділянки кадастровий номер :75:285:0004, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги були вона, ОСОБА_1 , та мати чоловіка - ОСОБА_5 . Після вступу у спадщину, кожна з них отримала частки права на спадщину за законом. 10.07.2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все майно, що їй належало на день смерті в рівних долях їй, ОСОБА_1 , та рідній сестрі ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло: частини житлового будинку та частки земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У встановлений законом строк, вона, позивачка, та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та дізнались про існування іншого заповіту, складеного ОСОБА_5 від 15.04.2016 року на ім`я ОСОБА_2 . ОСОБА_5 в останні роки життя страждала віковим склерозом, не сприймала дійсних подій, протягом тривалого часу і до дня смерті перебувала на обліку у невропатолога та психіатра, а тому, на переконання позивачки, не могла у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними. За наведених обставин, просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 15.04.2016 року на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних лій за № 7-420 (№58863045 у спадковому реєстрі).

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 14 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Лавренчук М.І. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що 13 та 14 березня 2023 року позивачкою було подано клопотання про виклик свідків, витребування доказів та призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, оскільки експертний висновок від 24.11.2022 року № 777 є неповним та не об`єктивним. Однак, суд першої інстанції відмовив у призначенні повторної експертизи, чим порушив положення статті 12 ЦПК України та позбавив позивачку права на доказування своєї позиції.

24 квітня 2023 року Київським апеляційним судом відкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її адвокат Лавренчук М. І. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та її адвокат Дехтярьов Є. В. заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 15.04.2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все майно, що їй належало на день смерті ОСОБА_2 (том 1, а.с. 44).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

22.05.2019 року Дванадцятою Київською нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 732/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 193).

22.05.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 194).

01.08.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 217).

19.09.2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 225).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 777 від 24 листопада 2022 року, складеного експертами Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час складання та підписання спірного заповіту на ім`я ОСОБА_2 , посвідченого 15.04.2016 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, за своїм психічним станом була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 2, а.с. 69-80).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують, що спадкодавець ОСОБА_5 на момент укладення заповіту, через власний психічний та емоційний стан не усвідомлювала значення своїх дій. Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту, викладений у вигляді письмового документу, підписаний безпосередньо заповідачем у присутності нотаріуса, посвідчений нотаріусом, який перевірив дієздатність заповідача і з`ясував його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до визначення, яке міститься в статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 650/1252/17 .

Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15.

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Тобто, психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом у встановленні спірних обставин.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, установивши фактичні обставини у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не довела, що при посвідченні спірного заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також, що у неї було відсутнє волевиявлення на вчинення заповіту. Також не встановлено порушень вимог закону при посвідченні оспорюваного заповіту, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог є правильними.

Та обставина, що ОСОБА_5 потребувала постійного стороннього догляду, свідчить лише про наявність фізичних вад особи, проте не свідчить про її недієздатність.

Сам по собі факт наявності у заповідачки тяжкої хвороби не є достатнім доказом її фізичної неспроможності в межах, необхідних для волевиявлення і складення заповіту, та не спростовує презумпцію її психічного здоров`я.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 12 серпня 2020 року у справі № 759/7606/13, від 13 січня 2023 року у справі № 750/6976/20

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Заявляючи таке клопотання, позивачка посилалась на те, що експерти, на її думку, належним чином не проаналізували зміст психіатричного запису щодо обстеження 11.02.2003 року ОСОБА_5 комісією лікарів-психіатрів Центрального міського ПНД м. Києва. Відсутність поставленого ОСОБА_5 діагнозу (пресенільна депресія) в МКХ-10 не означає, що у вказаному діагнозі відсутній сенс. Вважала, що експерти обмежились довільним тлумаченням наявних даних.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що саме за клопотанням позивачки судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Висновок судово-психіатричної експертизи від 24 листопада 2022 року № 777 не є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. Експертами було проаналізовано матеріали справи, включаючи пояснення свідків, медичну документацію (медичну карту амбулаторного хворого за формал. 025/о ЦГПНД МДО «ЦПЗ» ОСОБА_5 ). Вказаний висновок містить дані про методи дослідження, відповіді на поставлені питання, обґрунтування висновків. Висновок містить як підписи експертів, так і штамп та печатку установи та повідомлення експертів про кримінальну відповідальність. Висновок судово-психіатричного експерта № 777 узгоджується з його дослідницькою частиною, містить обґрунтування висновків і відомості про аналіз усіх матеріалів, наданих на дослідження, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні визначені процесуальним законом підстави для призначення повторної експертизи.

Сама лише незгода позивачки з висновками експертів та її власне оцінювання стану заповідача не може бути підставою для проведення повторної експертизи.

Доказів необґрунтованості, суперечності чи наявності сумнівів у висновку судово-психіатричного експертизи № 777 від 24 листопада 2022 року скаржником не надано і при апеляційному перегляді справи, у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, що занесена до протоколу судового засідання, відмовлено скаржнику у задоволенні клопотань про витребування доказів та призначення повторної експертизи.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права при вирішенні спору, та порушено право позивачки на доказування своєї позиції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів вважає, що у справі, яка переглядається, надано вичерпну відповідь на усі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав, апеляційна скарга адвоката Лавренчук М. І. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лавренчук Марини Іванівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 червня 2023 року.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: В. А. Нежура

В. В. Соколова