Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3002/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі по тексту АТ КБ "ПРИВАТБАНК") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" подано вказаний позов, який обґрунтовується тим, що 13.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є AT КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, однак станом на день звернення до суду відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін. У результаті невиконання боржником своїх зобов`язань за договором, станом на 31.12.2021 року утворилась заборгованість в розмірі 34211, 54 гривень.

Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Відповідно позивач просить стягнути заборгованість в сумі 30 027, 96 грн., яка складається з :

- 1429, 88 грн. - заборгованість за кредитом;

- 28205, 58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 305, 87 грн. - заборгованість за пенею;

- 286,63 грн. - заборгованість за комісією.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 12.09.2022 року у справі № 299/3002/22 позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року у розмірі 30027 гривень 96 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн.,- задоволено.

04.09.2023 року адвокат Стасюк Ю.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся із заявою про перегляд заочного рішення.

18.09.2023 року ухвалою суду поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 12.09.2022 року, а саме рішення скасовано. Розгляд справи призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11.10.2023 року позивачем подано відзив на заяву про перегляд заочного рішення у якому заначив наступне.

Щодо викрадення картки відповідача банк не несе відповідальність, оскільки відповідач вживає заходів, щодо запобіганню втрати картки, а тому саме відповідач порушив умови договору і такий має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених у кримінальному порядку. Разом з тим, також зауважує, що ЗУ "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Щодо посилання Відповідача на ЗУ "Про споживче кредитування" позивач акцентує увагу на те, що ЗУ "Про споживче кредитування" був прийнятий 15.11.2016 році, а кредитний договір з Відповідачем був укладений № б/н від 13.09.2007 році.

Так, Банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 400,00 грн., про що надано відповідну довідку. В свою чергу, заборгованість за тілом кредиту згідно розрахунку заборгованості скаладає 1429.88 грн., тобто в межах наданого ліміту. Отже посилання Відповідача стосовно неспівмірності встановленого ліміту розміру заборгованості нічим не обгрунтовані.

А тому просить задоволити вимоги позивача у повному обсязі.

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися в судове засідання.

Сторони по справі, їх представники про розгляд справи повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача у поданій заяві зазначив, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов була ознайомлений відповідач і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому представник відповідача позовні вимоги визнає частково та просить задоволити вимогу позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1429, 88 грн.

Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши наявні у справі докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що 13.09.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є AT КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

23.06.2023 року представником позивача подано в суд позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4).

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, однак станом на день звернення до суду відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін.

Позивач визначив розмір заборгованості в сумі 30 027, 96 грн., яка складається з :- 1429, 88 грн. - заборгованість за кредитом; 28205, 58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 305, 87 грн. - заборгованість за пенею; 286,63 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 5-11).

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання були розроблені банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Беручи до уваги вищенаведене, суд також приймає до уваги твердження представника відповідача, що у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні і інші умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в користування позичальник), стягнути відсотки за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Банку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов була ознайомлений відповідач і останній погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача, а також зміст Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті банку у будь-яких редакціях, - належним доказом бути не може, оскільки зміст цих документів повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Достовірність цих доказів викликає у суду обґрунтований сумнів.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися банківською установою в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто позивач міг розмістити на веб-сайті, а також додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг (витяг), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що Витяг про Тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Банку (далі-Умови), які містяться в матеріалах даної справи - не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.09.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема.

Таким чином, суд дійшов висновку, що задоволення вимог позову в частині стягнення із відповідача відсотків за користування позиченими грошовими коштами виключається через недоведеність обставин, що мають юридичне значення, належними та достовірними доказами

До таких же правових висновків дійшла Велика Палата ВС у аналогічному спорі у справі № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

До таких висновків суд вищої інстанції дійшов з тих міркувань, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Така позиція не суперечить принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, що констатовано Конституційним судом України у рішенні КСУ у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» , у якій КСУ зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд встановив наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, розглядаючи спір у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів, суд вважає, що позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід частково задовольнити в межах стягнення із відповідача документально підтвердженої суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1429,88 грн. Таке рішення у даному конкретному спорі суд прийняв, будучи обмеженим принципом диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору, що сплачено у його мінімальному розмірі 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", , МФО №305299, рах. № НОМЕР_2 , заборгованість за договором б/н від 13.09.2007 року у розмірі 1429,88 грн. (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять гривень 88 коп та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481, 00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 01.11.2023 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк