Справа № 735/104/23
Провадження № 2/739/132/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іващенка А.І.

при секретарі -Неживець К.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 представника відповідача-адвоката Івєвої Ю.С.

третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Новгород-Сіверський в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області та ОСОБА_2 , третя особа, на стороні позивача ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання незаконним та скасування рішення Коропської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коропської селищної ради Чернігівської області та ОСОБА_2 , третя особа, на стороні позивача ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, визнання незаконним та скасування рішення Коропської селищної ради де просить суд витребувати земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0400 площею 0,1241 га, яка розташована АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з чужого незаконного володіння, а саме у ОСОБА_4 та визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради Чернігівської області від 03.11.2005 року про безоплатну передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0400 площею 0,1241 га, яка розташована: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у лютому 2020 року він отримав від Коропської районної державної адміністрації копію рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради Чернігівської області від 03.11.2005 року «Про безоплатну передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 » земельну ділянку площею 0,1241 га, яка розташована: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вище зазначене рішення на його думку є незаконним, безпідставним, таким, що порушує його права та законні інтереси та підлягає скасуванню. Позивач ОСОБА_1 на підставі Постанови Чернігівського апеляційного суду від 12.02.2020 р. справа № 735/1157/20, є власником у порядку спадкування 2/9 частки у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок у 1914 році збудовано особисто дідом Позивача ОСОБА_5 у встановленому порядку у відповідності до діючого на той час законодавства на земельній ділянці, яка знаходилась у його приватній власності розміром 0.16 га. Земельна ділянка розміром 0,16 га , на якій розташоване вказане нерухоме майно перейшла у постійне користування до власників нерухомого майна. Документи на нерухоме майно були оформлені спадкодавцями належним чином у відповідності до законодавства, яке діяло на час оформлення документів. Будинок та господарські будівлі зареєстровані у органах КП «Коропського БТІ», є реєстраційна справа, Генеральний план схема з зазначенням розміру (кв.м.) земельної ділянки: загальна площа 1686.2 під забудовами всього; 146,39 під забудовами всього; у тому числі під житловими забудовами 99,42, нежитловими 46,97. Під двором 67.85, під городом 1471,4. Домоволодіння було загороджено парканом, межі ділянки на протязі всього часу не змінювались, нові забудови не вчинялись. Земельна ділянка у спадкоємців Позивача не вилучалась, так як повністю відсутні підстави припинення права користування земельною ділянкою, що передбачені статтею 141 Земельного кодексу України. Оспорюване рішення порушує його права, так як до спадкоємців разом з нерухомим майном (будинком, господарськими будівлями) перейшло право користування земельною ділянкою на якій нерухоме майно розташоване у тому ж вигляді, у якому ця земельна ділянка була у користуванні у спадкодавців, а саме 1686.2 м.кв. (0,1686,2 га) що передбачено ст.1216 ЦК України. В судовому засіданні в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Харкова позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Коропським районним судом Чернігівської області позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача Коропської селищної ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав. Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Харкова підтримала позовні вимоги позивача та просила їх задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області про визнати протиправним, незаконним та скасувати рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради Чернігівської області від 03.11.2005 року про безоплатну передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0400 площею 0,1241 га, яка розташована: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), суд констатує, що дані правовідносини неодноразово були предметом розгляду судів першої інстанції та Чернігівського апеляційного суду. Ухвалою Новгород-Сіверського районного судду Чернігівської області від 08 вересня 2023 року провадженя у справі за позовом ОСОБА_1 до Коропської селищної ради Чернігівської області, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення 19 сесії 4 скликання Коропської селищної ради від 03.11.2005 року- закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Продовжено розгляд справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, на стороні позивача ОСОБА_3 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 16 ч.1 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що рішенням дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання Коропської селищної ради від 03 листопада 2005 року передано безоплатно у приватну власність ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 земельну ділянку площею 0,1241 га, яка розташована: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будіть і споруд (присадибна ділянка).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 405494 від 07.11.2005 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1241 га, розташованої в АДРЕСА_1 на підставі рішення Коропської селищної ради від 03.11.2005 року дев`ятнадцятої сесії четвертого скликання. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0400 . (а.с.79).

Рішенням виконавчого комітету Коропської селищної ради № 66 від 22.03.2006 року надано ОСОБА_2 дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 .

12.08.2015 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на житловий будинок в АДРЕСА_1 . (а.с.80)

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності у порядку спадкування на 2/9 частини домоволодіння: житлового будинку садибного типу, загальною площею 83,7 кв.м. житловою площею 31,6 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами (за технічним паспортом, що виконаний станом на 27.07.2020 року за інвентаризаційною справою № 383, домоволодіння складається з житлового будинку А - 1, веранди а 1, веранди а 1 1, погребу Б), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.41). Право власності на 2/9 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за позивачем (а.с.48).

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 в КП Коропське РБТІ зареєстроване за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , згідно із свідоцтвом про право на спадкування за законом від 28.08.1939 в рівних частинах.

Крім того, постановою суду встановлено, що за наявності зареєстрованого у встановленому порядку права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадкування за законом від 28.08.1939 року за ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відсутності даних про спадкоємців та рішення про визнання спадщини відумерлою ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку, на якій був побудований будинок з такою ж адресою, як будинок сім`ї ОСОБА_12 . Отже встановлено наявність двох домоволодінь, які мають однакову поштову адресу. Сторонами не заперечується, що конфігурація даної земельної ділянки така, що вона примикає з трьох боків до спірного домоволодіння, частковим власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 24.07.2023р. на ухвалу суду про витребування доказів від 05.07.2023 року Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області повідомило, що правовстановлюючі документи щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, за адресою; АДРЕСА_1 ОСОБА_10 , півню ОСОБА_13 та ОСОБА_11 Головним управлінням не видавалися.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 116 ЗК України визначено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: - визнання прав; - відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; - визнання угоди недійсною; - визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; - відшкодування заподіяних збитків; - застосування інших, передбачених законом, способів.

В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, якій вони розміщені.

Згідно ч. 1 ст. 377 цього Кодексу до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Крім того, згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Разом з тим, відповідно до статей 125, 126 ЗК України (в редакції станом на час відкриття спадщини ) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З урахуванням положень пункту 8-1 частини 1 статті 18 та пункту 4 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час відкриття спадщини ) державна реєстрація права власності на земельну ділянку здійснювалась на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку або свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Як було встановлено раніше судовими рішеннями, ОСОБА_11 - батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті спадкодавець був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_14 прийняла спадщину за законом після смерті свого чоловіка батька позивача ОСОБА_11 . До складу спадщини після смерті ОСОБА_11 увійшли 5/12 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцями якої є діти померлої позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 по даній справі.

Спадкодавець ОСОБА_14 не отримувала свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи державного акту про право власності на земельну ділянку на якій розташований успадкований позивачем житловий будинок, а тому право власності на таку земельну ділянку не входить до складу спадщини ОСОБА_14 .

Суд вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст.81 ЦПК України, не доведено обставини, що спірна земельна ділянка увійшла як окремий вид майна до спадкової маси після смерті ОСОБА_14 .

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Відповідно абзацу 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України).

При цьому, суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб ( висновки ВС ВП у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Здійснюючи аналіз діючого законодавства, щодо правовідносин які виникли між сторонами дозволяє дійти висновку, що позивач не набув права власності на спірну земельну ділянку а тому суд проходить до висновку, що позивач звернувся до суду в цій частині з позовними вимогами, які є необґрунтованими.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.317, 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; право власності є непорушним й ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України, ст.152 ЗК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності, в тому числі й права власності на землю.

Приписами ст.387, 388 ЦК України, на які посилається позивач у своїй заяві, визначено способи захисту права власності шляхом подачі віндикаційних позовів: про витребування майна із чужого незаконного володіння; про витребування майна від добросовісного набувача.

Згідно з ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, належна ОСОБА_2 земельна ділянка кадастровий номер:01:001:0400 площею 0,1241 га, яка розташована: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), є до цього часу існуючою як об`єкт права власності, та має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна.

Отже, зважаючи на викладені обставини, позивачем всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не було доведено в судовому засіданні належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того, що його право власності на земельну ділянку було порушено саме відповідачем ОСОБА_15 , в зв`язку з чим відсутні правові підстави для витребування у відовідача з чужого незаконного володіння спірної земельної ділянки на користь позивача.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 та її представником у відповідності до положень ч.3 ст.267 ЦК України заява про застосування позовної давності до винесення судом рішення не робилась, то й обставини своєчасності звернення позивача за захистом свого права не мають правового значення для вирішення справи, так як застосувати позовну давність суд може виключно на підставі заяви сторони у спорі (ч.4 ст.267 ЦК України).

Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими і не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю.

При подані позову позивачем сплачено судовий збір, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.387, 388 ЦК України, ст.2-4, 12, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити повністю. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.І. Іващенко Повний текст судового рішення виготовлено 12.10.2023 року.