Єдиний унікальний номер судової справи 462/3336/23
Номер провадження 2/462/1176/23
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 жовтня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів,

встановив:

Рух справи.

ОСОБА_1 , 03.05.2023 року (вх. № 9087) звернувся у Залізничний районний суду м. Львова з позовною заявою до ЛКП «Сяйво» про захист прав споживачів, у якому просить суд:

- судовий збір не стягувати, оскільки позов поданий у порядку ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» та відкрити провадження у справі;

- визнати протиправними дії ЛКП «Сяйво» та бездіяльністю щодо не проведення робіт з поточного ремонту покрівлі будинку, фактичної дератизації в будинку АДРЕСА_1 та не проведення поточного ремонту балкону квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати протиправними дії ЛКП «Сяйво» та бездіяльністю щодо не проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.03.2023 року;

- зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести поточний ремонт покрівлі будинку, фактичну дератизацію в будинку АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести поточний ремонт балкону квартири АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести перерахунок за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до заяви ОСОБА_1 від 14.03.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05.05.2023 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками.

Згідно трекномера 060 із офіційного сайту «Укрпошти» ОСОБА_1 отримав вказану ухвалу суду 03.06.2023 року, проте вказаних в ухвалі суду недоліків станом на 26.10.2023 року не усунув.

Щодо неусунення недоліків позовної заяви.

Так, суд дійшов висновку, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду.

Зокрема суд наголошує, що відповідно до ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містить, зокрема: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач звертаючись до суду із позовною заявою зазначає, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , проте в порушення п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України жодних документів на підтвердження місця реєстрації та проживання суду не надано, у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вказані обставини.

Суд вказує також на відсутність будь-яких належних та достатніх доказів того, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП «Сяйво», яке надає житлово-комунальні послуги мешканцям зазначеного будинку, і те, що позивач користується ними.

Більш того, позивачем не додано належних та достатніх доказів існування договірних відносин (угод сторін) укладених між позивачем та ЛКП «Сяйво», з яких, у тому числі виникає обов`язок щодо обслуговування та утримання будинку.

Також, суд зазначає, що позивач просить суд зобов`язати ЛКП «Сяйво» провести перерахунок за житлово-комунальні послуги, однак не вказує за який саме період просить здійснити такий перерахунок, крім цього просить суд визнати протиправними дії ЛКП «Сяйво» щодо не проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги та не зазначає, якого саме періоду нарахування стосується ця позовна вимога.

Суд також звертає увагу позивача на вимоги п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України згідно якого, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, так матеріали позовної заяви не містять зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, а також відсутнє зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Крім цього, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що йому надходила окрема квитанція (за холодну воду) від ЛМКП «Львівводоканал» та окрема квитанція (за центральне опалення) від ЛМКП «Львівтеплоенерго», проте матеріали справи не містять копій зазначених квитанцій.

Також позивачем на підтвердження факту протікання покрівлі квартири та відсутності факту прибирання під`їзду, до матеріалів позовної заяви додано копії фотографій, проте з таких неможливо встановити, що вони були зроблені саме у будинку АДРЕСА_1 , та у квартирі АДРЕСА_4 відповідно.

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач у позовній заяві посилається на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення від сплати судового збору.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію;6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Також, суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 1 і 2 цього Закону.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг.

Предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Однак в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, яким він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, потребують уточнень обґрунтування позивача з приводу застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів» та його звільнення від сплати судового збору.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Окрім цього, згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Тому у порушення наведених вимог, позивачем до заяви додано копії документів, які належним чином не засвідчені.

Як вбачається із копій позовної заяви та додатків до них для відповідача, які подаються на підставі ч. 1 ст. 177 ЦПК України, такі не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України.

Підсумки.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Так, згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що позовну заяву - слід повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 185 ЦПК України, суд -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Сяйво» про захист прав споживачів вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко