Справа № 523/6542/23
Провадження №2/523/3147/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Киселоьова В.К.,

за участі секретаря - Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради , Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так 03.11.2007 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 . 15.09.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач ще до народження дитини припинив спільне проживання з позивачем. З дитиною після її народження не бачився, будь-якої участі у житті, розвитку, потребах доньки не приймав та не приймає дотепер, матеріальної допомоги на її утримання не надає, зовсім не цікавиться долею ОСОБА_4 , не займається її вихованням, не намагається зустрітись з нею. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що ОСОБА_2 навмисно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та від утримання дитини, позивач просить суд вирішити питання про позбавлення останнього батьківських прав та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку/доходу, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на дитину відповідного віку.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.04.2023 року справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи в її відсутності, в якій заявлені вимоги в повному обсязі підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, до суду надіслав заяву про визнання заявлених позовних вимог та про слухання справи за його відсутності у зв`язку з сімейними обставинами.

Представники третьої особи - Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, подали заяву про розгляд справи у її відсутність, а також надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 03.11.2007 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , 15.09.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 30 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в Книзі реєстрації народжень 31.08.2010р. зроблено відповідний актовий запис №649 Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді №41854 від 21.04.2023р. з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка стверджує, що Відповідач ще до народження дитини припинив спільне проживання з позивачем. З дитиною після її народження не бачився, будь-якої участі у житті, розвитку, потребах доньки не приймав та не приймає дотепер, матеріальної допомоги на її утримання не надає, зовсім не цікавиться долею ОСОБА_4 , не займається її вихованням, не намагається зустрітись з нею.

Відповідно до висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування від 05.05.2023 року за № 01-05-8/828вх про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 , Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки останній не цікавиться долею своєї доньки, не піклується про її фізичний і духовних розвиток, не спілкується з нею, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», що вказує на його байдужість та свідоме нехтування як своїми батьківськими обов`язками, так і правами.

Правові підстави ухваленого рішення.

Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько може бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, виходячи з встановлених в судовому засіданні фактів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що з боку позивача доведено той факт, що відповідач тривалий час не займається вихованням та духовним розвитком дитини, її життям та здоров`ям не цікавиться, не приділяє батьківської турботи по відношенню до своєї малолітньої доньки, матеріально не забезпечує, тому вимоги про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід зазначити наступне.

У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Крім того, статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Відповідно до вказаної статті, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При оцінці доводів учасників справи суд виходить з того, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Між сторонами відсутня домовленість про утримання доньки та сплату аліментів, що стало однією з підстав для звернення позивача до суду.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до законодавства України на батьків дитини: на позивача ОСОБА_1 та на відповідача ОСОБА_2 покладено обов`язок утримувати доньку до досягненню нею повноліття.

За таких обставин, за наслідком дослідження вищезазначених доказів, здійснюючи їх аналіз в сукупності, приймаючи до уваги те, що неповнолітня дитина проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні, потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на її утримання, що відповідач визнав змінені позовні вимоги, враховуючи положення ст.141 СК України щодо рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, матеріального становища позивача, відповідача, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню, буде законним і справедливим стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітньої дитини.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.12,76-81,89, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради , Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.04.2023 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) 1073 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.К.Кисельов

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2023 року.