ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/449/21 Номер провадження 22-ц/814/2973/23Головуючий у 1-й інстанції Богомолова Л.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Вікторії Костянтинівни

на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року у складі судді Богомолової Л. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського районного суду Харківської області з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила про стягнення з відповідача на її користь пені за прострочення сплати аліментів в сумі 123 750 грн.

Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року, яке набрало законної сили 10 червня 2016 року, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового розміру на дитину відповідного віку, починаючи з 06.06.2014 до досягнення дитиною повноліття.

04 липня 2016 року на підставі виконавчого листа від 23 червня 2016 року Московським відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження № 51523475.

Вказувала, що рішення суду відповідачем не виконується, станом на 01.11.2020 розмір заборгованості було обчислено Московським відділом державної виконавчої служби в місті Харкові у сумі 123 750 грн.

На підставі частини першої статті 196 СК України вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені), загальна сума якої за період з 01.08.2016 по 01.11.2020 за ставкою 1% обчислено у сумі 1 038 007 грн, але з урахуванням обмежень розміру пені сумою основної заборгованості, розмір пені, що підлягає стягненню, становить 123 750 грн.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 37 654, 86 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 992,40 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини та у позивача, як одержувача аліментів, виникло право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому суд не погодився з розрахунком пені, наданим позивачем, та не взяв його до уваги як такий, що складений без додержання вимог статті 196 СК України.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Філатова В. К. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при здійсненні власного розрахунку пені судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, які визначають поняття пені та регулюють порядок її нарахування, а також не враховано висновки щодо порядку нарахування пені, наведені у постанові ВП ВС від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), що призвело до невірного обчислення пені.

Вказує, що розмір аліментів, що підлягає сплаті на користь апелянта, визначено заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30.05.2016, за яким видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Проте вказане рішення відповідачем не виконується, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 123 750 грн та передбаченого частиною першою статті 196 СК України права позивача на стягнення пені.

Разом з цим, при фактичному обчисленні пені суд замість кількості днів заборгованості у вказаній формулі врахував лише кількість днів місяця, за який були нараховані аліменти. Тобто, на думку, апелянта, мають місце арифметичні помилки.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2016 року, яке набрало законної сили 10 червня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового розміру на дитину відповідного віку, починаючи з 06.06.2014 до досягнення дитиною повноліття (а. с. 4-5).

На підставі вказаного заочного рішення 23.06.2016 Харківським районним судом Харківської області видано виконавчий лист № 635/4822/14-ц, за яким 04.07.2016 Московським відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 51523475 (а. с. 6)

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові Сєроштан А. В., в період з червня 2014 року по жовтень 2020 року, аліменти ОСОБА_2 взагалі не сплачувались, внаслідок чого станом на 01.11.2020 виникла заборгованість у сумі 123 750 грн (а. с. 7).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Оскільки відповідач, знаючи про свій обов`язок утримувати сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, що ґрунтується на законі та походженні дитини від батька, матеріальної допомоги дитині не надавав, до суду не з`являвся, незважаючи на вжиті судом заходи щодо повідомлення відповідача, своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не спростовував, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про право позивача на стягнення неустойки (пені), що відповідає найкращім інтересам дитини, який залишився без належного утримання з боку батька.

Разом з тим, при визначенні розміру пені, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), суд не врахував наведених у цій постанові висновків, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, при цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд першої інстанції, навів у рішенні відповідну формулу, за якою обчислення пені за несплату аліментів передбачає врахування кожного дня прострочення сплати аліментів, проте таку формулу не застосував, нарахувавши пеню за кожний місяць окремо в порядку обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, від якого Велика Палата Верховного Суду відступила.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про неправильність наведеного позивачем розрахунку пені є помилковими, а заявлені позовні вимоги про стягнення пені у розмірі заборгованості по аліментах, якою обмежується право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу представника позивача та скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції з постановленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина шоста статті 141 ЦПК України)

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Філатової Вікторії Костянтинівни - задовольнити.

Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 123 750 грн пені за прострочення сплати аліментів.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 2481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна