ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 693/438/23
Провадження № 22-ц/821/1585/23
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Марущак Ярослав Вікторович

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Марущака Ярослава Вікторовича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Шимчика Р.В. в приміщенні Жашківського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 27 липня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

19 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка навчається.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказує, що з 01 вересня 2022 року дочка навчається на денній контрактній формі навчання приватного закладу вищої освіти «Міжнародний європейський університет» навчально-науковий інститут «Європейська школа бізнесу», а тому не має можливості працювати, потребує коштів для оплати найнеобхідніших засобів для існування.

Позивач не в змозі самостійно утримувати дочку, натомість, відповідач на день звернення до суду проходить службу в ЗСУ, має відповідну заробітну плату, а тому може сплачувати аліменти на утримання дочки.

У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 аліменти у розмірі частин усіх видів заробітку відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною віку 23 років або до закінчення нею навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини : дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 19.04.2023 року (дня подання позовної заяви) і до закінчення дитиною навчання, тобто до 01.07.2025 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_2 , як батько дитини, зобов`язаний утримувати повнолітню дитину на період її навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною віку 23 років, за умови можливості надання такої допомоги.

Суд прийшов до висновку, що оскільки відповідач отримує пенсію, тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочку, яка продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції зауважив, що оскільки позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати грошову допомогу на утримання повнолітньої дочки саме у заявленому нею розмірі, тому з урахуванням обставин, визначених в ст.182 СК України, місцевий суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на дитину, яка навчається, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до закінчення дочкою навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 31 серпня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Марущак Я.В., вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, просив скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Марущака Я.В., зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував той, факт що відповідач не має об`єктивної змоги надавати матеріальну допомогу дитині, яка навчається, оскільки має тяжке захворювання, яке потребує постійного лікування. Також зазначає, що відповідач має скрутне матеріальне становище.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що на утриманні у відповідача перебуває його інша родина, а саме: дружина та неповнолітній син від іншого шлюбу.

Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки донька ОСОБА_3 є повнолітньою, а ч. 2 ст. 182 СК України визначає розмір аліментів на утримання саме дитини, а не повнолітніх сина чи доньки на період їх навчання.

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, з урахуванням вищенаведеного, вважає, що наявність у відповідача мінімального заробітку (доходу), незадовільного стану здоров`я та перебування на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, унеможливлює стягнення із нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З наявних у справі матеріалів вбачається, що сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 2, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 лютого 2005 року виконкомом Розумницької сільської ради Ставищенського району Київської області.

ОСОБА_3 навчається на першому курсі приватного закладу вищої освіти «Міжнародний Європейський Університет» навчально-науковий інститут «Європейська школа бізнесу». Початок навчання 01.09.2022 р. до 01.07.2025 (а.с 6).

Відповідно до довідки Білоцерківського районного територіального Центру комплектування та соціальної підтримки від 30.03.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно 25.02.2022 року призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_4 і на даний час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про хворобу № 1037 від 27.10.2022 року, ОСОБА_2 на підставі ст. 11 графи ІІ Розкладу хвороб, непридатний до військової служби з переглядом через 12 місяців ( а.с.21-25).

Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 12.08.2022 року, виданого КНП «Прикарпатський клінічний онкологічний центр ІФ ОР», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має заключний діагноз : ОСОБА_4 меланома інших та неуточнених частин обличчя (а.с.26).

Згідно даних адміністрації Державної прикордонної служби України Міністерства закордонних справ України від 17.03.2023 року, Королівство Норвегії проінформувало Міністерство охорони здоров`я України про можливість медичної евакуації та надання безоплатної необхідної медичної допомоги пацієнтам, захисникам України : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Королівство Норвегії (а.с.29).

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області від 16.05.2023 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні та одержує пенсію по інвалідності. Розмір пенсії станом на травень 2023 року становить 2760 грн. 00 коп. (а.с.32).

Згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 17 липня 2015 року, актовий запис про одруження № 65 від 17.07.2015 року (а.с.34).

Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 101 від 10.10.2012 року. В графі батько записано ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки про доходи від 18.05.2023 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Черкаській області і отримує пенсію по інвалідності.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.

Згідно із частиною статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (не залежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, незалежно від форми навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку/доходу.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, повнолітня дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчається на першому курсі приватного закладу вищої освіти «Міжнародний Європейський Університет» навчально-науковий інститут «Європейська школа бізнесу», у зв`язку із цим не має можливості працевлаштуватися, тому потребує надання матеріальної допомоги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів - 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 виходив з положень ст. ст. 182, 200 СК України і при визначенні конкретного розміру стягуваних аліментів правильно врахував майновий стан відповідача та можливість надання ним матеріальної допомоги на утримання доньки.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку та згідно відомостей Пенсійного фонду України отримує офіційний дохід у вигляді пенсійних виплат у розмірі 2760,00 грн.

Крім того, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про можливість відповідача утримувати повнолітню дитину на період її навчання, колегія суддів враховує і ту обставину, що відповідач, сплативши адвокатові гонорар за представництво інтересів у даній справі на загальну суму 11 000,00 грн., окрім пенсійних виплат має інші доходи, отримуючи які, останній має можливість сплачувати аліменти на дитину, яка навчається.

Будь-яких об`єктивних доказів, які б давали підстави вважати про неможливість надання ним допомоги на утримання дитини, яка навчається, відповідачем не надано.

Також, окрім як незадовільного стану здоров`я та перебування на лікуванні, відповідачем не надано доказів про фактичні витрати, які останній несе у зв`язку з таким лікуванням.

Також є безпідставними посилання ОСОБА_2 , що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо розміру стягуваних аліментів не звернув уваги на те, що у останнього перебуває на утриманні ще неповнолітній син від іншого шлюбу, виходячи з наступного.

Згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими.

В цьому контексті, посилання відповідача, що у нього є дитина, в тому числі і від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру стягуваних аліментів або відмови у їх стягненні.

При цьому, факт народження ще дитини чи кількох дітей в іншому шлюбі сам по собі не свідчить про погіршення матеріального стану відповідача.

Оцінивши сукупність наявних по справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 має реальну можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, а тому, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки саме в розмірі 1/6 частки його доходу, що відповідає положенням чинного законодавства та вимогам розумності і справедливості.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи представника відповідача про те, що у даній справі не може бути застосований мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182СК У країни, оскільки донька ОСОБА_3 є повнолітньою, а ч. 2 ст. 182 СК України визначає розмір аліментів на утримання саме дитини, а не повнолітніх сина чи доньки на період їх навчання. Тобто мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина цією статтею не встановлений, а тому ч. 2 ст. 182 СК України не підлягає застосуванню у даному випадку, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про стягнення аліментів у розмірі, не менше встановленого законом мінімуму.

Врахувавши вказані обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому останнє підлягає зміні з наведених вище мотивів та підстав. Зокрема, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в його резолютивній частині шляхом виключення в другому абзаці резолютивної частини рішення твердження суду «але не менше встановленого законом мінімуму».

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником скаржника надано: - Договір про надання правової допомоги №б51 від 05.05.2023 року; Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 28.08.2023 року на суму 4000,00 грн; платіжна інструкція №0.0..1 від 28.08.2023 на суму 4000,00; ордер про надання правової допомоги серії АІ №1442901 від 28 серпня 2023 року.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Колегія суддів приходить до переконання, що стягнення суми коштів у заявленому представниками відповідача ОСОБА_2 розмірі за надану правничу допомогу є доведеним та обґрунтованим, враховуючи складність справи, час, затрачений на надання допомоги та підготовку процесуальних документів.

Водночас, колегія суддів, враховуючи критерій реальності наданих доказів та обсяг виконаних робіт адвокатом на представництво інтересів скаржника, а також часткове задоволення апеляційної скарги, вважає необхідним задовольнити витрати на правничу допомогу на суму 2000,00 грн.

Що стосується відшкодування витрат зі сплати судового збору, то такі витрати у розмірі пропорційно задоволених позовних вимог 805,20 грн. слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 368,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Марущака Ярослава Вікторовича задовольнити частково.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року - змінити.

Виключити з другого абзацу резолютивної частини рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року твердження «але не менше встановленого законом мінімуму».

В іншій частині рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 27 липня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживаючої у с. Скибин Уманського району Черкаської області, РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 805,20 грн. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко