Справа № 367/426/23
Провадження № 2-з/761/726/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення половини доходу оренди спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з вищевказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача частину доходу оренди спільного сумісного майна нежилих приміщень (в літ. Б) з № 1 по № 11 (групи приміщень № 20 ), загальною площею 151,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 468000,00 грн, а також 3% річних у розмірі 22087,89 грн, інфляційні збитки у розмірі 149779,08 грн., а також судові витрати, у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 70 000,00 грн.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 в межах заявленої до стягнення суми переплати у розмірі 641 358,59 грн. які знаходяться на всіх банківських рахунках відповідача виявлених під час виконання органом примусового виконання , ухвали суду про забезпечення позову;

накладенням арешту на частку корпоративних прав ОСОБА_3 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «КЛІНІКА ГОМЕОПАТИЧНИЙ ЦЕНТР ДЕМ`ЯНА ПОПОВА" у розмірі 3400,00 грн,

накладенням арешту на частку корпоративних прав ОСОБА_3 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «АЛЬТЕРНАТИВНА ШКОЛА «МАКСИМУС» у розмірі 330,00 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що з 28.04.2021 відповідач одноособово володіє та користується приміщенням (в літ. Б) з № 1 по № 11 (групи приміщень № 20 ), загальною площею 151,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , хоча відповідно договору від 04.03.2019 про поділ спільного майна подружжя частка вказаного приміщення належить позивачці. Вимоги про усунення перешкод в користуванні позивачем цим майном ігнорує. Нежиле приміщення відповідач використовує для здійснення підприємницької діяльності ТОВ «КЛІНІКА ГОМЕОПАТИЧНИЙ ЦЕНТР ДЕМ`ЯНА ПОПОВА" та ТОВ «АЛЬТЕРНАТИВНА ШКОЛА «МАКСИМУС» у яких є співзасновником. За весь період одноособового використання нежитлового приміщення з 28.04.2021 відповідач не сплачував позивачці компенсацію на користування її часткою цього приміщення. На вимогу сплатити компенсацію відповідач не реагує. Крім цього викладає в соціальній мережі Facebook, яку позивач сприймає як заперечення відповідача існування права позивача щодо спільного майна та не бажання налагоджувати нормальні стосунки з колишнім подружжям. Висловлювання відповідача в соціальній мережі, позивач вважає зневажання та знеціненням її прав на частку у спільному майні. Такі дії свідчать про реальні наміри відповідача у будь-який спосіб ухилятись від виконання зобов`язання та він однозначно вчинятиме перешкоди та здійснюватиме заходи для не виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19.01.2023 матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову передані на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до правових висновків, які містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 у справі № 308/8567/20, в якій ВС відступив від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду в складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року в справі N 520/9674/19 (провадження N 61-4032св20) зазначено, що законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі. Для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно. Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

У випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі, а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову. У разі повернення позовної заяви, відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 ст.150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, за змістом якої позов забезпечується: 1)накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2)забороною вчиняти певні дії; 3)встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4)забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5)зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6)зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7)передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8)зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9)арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10)іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п.1-9 цієї частини.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом п.10 цієї ж постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість не виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відмову в задоволені заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення половини доходу оренди спільного сумісного майна - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: Н.В.Сіромашенко