Справа № 199/9220/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Руденко В.В., розглянувши заяву Виконувача обов`язків керівника Маріупольської окружної прокуратури про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Виконувача обов`язків керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду із позовом до відповідача про конфіскацію земельної ділянки.

Виконувачем обов`язків керівника Маріупольської окружної прокуратури була подана заява про забезпечення позову, в якій він зазначено, що за результатами опрацювання відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою російської федерації, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯИ №383719, виданого 14.01.2010 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія ВМО №676190 від 19.11.2009, виданого державним нотаріусом Володарської державної нотаріальної контри Донецької області Будика Н.М., набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області (на теперішній час, територіальна громада Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області).

На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, відділом Держкомзему у Володарському районі, 14.01.2010 ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №383719, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15100037.

Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 03.04.2019 за № 31033195 державним реєстратором Нікольської районної державної адміністрації Донецької області Ізюмовою О.О. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 217).

Крім того, згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав вищезазначена земельна ділянка 30.09.2017 на підставі додаткової угоди до договору оренди землі № 602 від 19.12.2006, укладеного між ДП «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ «ММК ім. Ілліча» та ОСОБА_2 , змінено орендодавця ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на орендодавця ОСОБА_1 . Строк дії договору 22 роки. Договір припиняє свою чинність у 2030 році після завершення сільськогосподарських робіт.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку була громадянкою російської федерації (паспорт НОМЕР_1 , виданий 07.04.2008 відділенням по району Жулебіно ОУФМС росії по м. Москва) та проживала на території РФ за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою підтвердження зазначених відомостей Маріупольською окружною прокуратурою до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області спрямовано запит від 25.07.2023 № 55/1-4409 ВИХ-23, у відповідь на який Головне управління листом від 27.07.2023 № 1401.3.1.1-3850/14.3-23 повідомило, що за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області та інформаційної підсистеми Є1АС УМИ ДМС України, громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не значиться. Згідно ІП «Реєстрація місця проживання» ЄІАС УМС ДМС України зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання на території Донецької області, не значиться. З питань оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, набуття громадянства України, ОСОБА_1 не зверталася.

Таким чином, на підставі зазначених вище відомостей у їх сукупності достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою РФ та громадянство України ніколи не набувала. Разом з тим, остання, набувши в порядку спадкування право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, всупереч вимогам Земельного кодексу України не відчужила даний об`єкт зі спливом законодавчо визначеного строку та досі залишається його власником.

У зв`язку із вказаним, на теперішній час наявні підстави для конфіскації у ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 та, шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

На даний час ОСОБА_1 всупереч законодавчій забороні безперешкодно володіє та розпоряджається спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 га на території України, передавши її в оренду сільськогосподарському підприємству, від чого отримує відповідний дохід.

У зв`язку з викладеним заявник просив суд накласти арешт на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 га, розташовану на території Тополинської сільської ради Нікольського району Донецької області (на теперішній час, територіальна громада Нікольської селищної ради Маріупольського району Донецької області) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 217), власником якої є громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), та яка підлягає конфіскації на користь держави шляхом припинення права власності ОСОБА_1 та визнання права власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, Полтавська обл., поштовий індекс: 36039, ). А також заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПГІ НОМЕР_2 ) розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 га, змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання цієї земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У відповідності до п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (ч.2 ст. 149 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи докази, надані заявником на підтвердження своїх вимог, факт того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що слід заборонити вчинення будь-яких дій щодо вказаного майна шляхом накладення заборони на відчуження.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, в частині заборони вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно.

Що стосується вимог заявника щодо накладення арешту суд приходить до наступного, керуючись висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 (провадження N 61-21685св19).

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача (третьої особи) та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Тому суд, на підставі викладеного та керуючись ст. 151-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Виконувача обов`язків керівника Маріупольської окружної прокуратури про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Виконувача обов`язків керівника Маріупольської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПГІ НОМЕР_2 ) розпоряджатись земельною ділянкою з кадастровим номером :07:000:0242, площею 7,37 та, змінювати її цільове призначення, здійснювати перетворення, поділ, об`єднання цієї земельної ділянки.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко