Справа № 487/2755/23
Провадження № 2/487/1499/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді: Лагоди А.А.,

секретаря: Мамчур К.Е.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2023 позивач звернувся із позовом до суду, яким просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування приміщеннями спільного користування коридором 1 (8,8кв.м.), вбиральнею 2 (2,9кв.м.), кухнею 3 (6,3кв.м.), розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі спільного заселення № 21, шляхом встановлення заборони відповідачу чинити будь-які перешкоди у користування спільними приміщеннями для позивача та зобов`язати відповідача забезпечити вільний доступ позивачу у дані приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.04.2001 купила за договором № 2266 купівлі-продажу нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м.; 10.04.2003 купила за договором купівлі-продажу кімнату в квартирі спільного заселення АДРЕСА_3 , загальною площею 22,15 кв.м., житловою площею 10,30 кв.м., коридор 1, ванна 2, кухня - 3 в спільному користуванні. 07.11.2003, за результатами санкціонованих будівельно-монтажних робіт зазначеного нерухомого майна, було складено акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, а саме: магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 . 20.11.2006 позивачем зареєстровано нерухоме майно нежитлові приміщення магазину промислових товарів загальною площею 76,8 кв.м. в літ.Б-5, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі спільного заселення АДРЕСА_3 , належить на праві власності ОСОБА_4 дві кімнати загальною площею 35,7 кв.м., житловою площею 23,0кв.м. (коридор, вбиральня, кухня в спільному користуванні), відповідач без дозвільних документів здійснює реконструкцію, наполягає позивач, відповідач вже встановив двері та планує збудувати стіну чим позбавить повністю позивача право користування спільними приміщеннями. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою суду від 23.05.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 06.06.2023 року за позовом відкрито спрощене позовне провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив вимоги, викладені в позові. Позов просила задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному об`ємі, при цьому зазначив, що дійсно сторони були співвласниками квартири спільного заселення АДРЕСА_3 , однак після реконструкції позивачем належних їй квартири АДРЕСА_2 та частини квартири АДРЕСА_3 , вона перетворила житлові квартири у нежитлові приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 та отримання відповідного Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2006, позивач виділила свою частку та припинила своє право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Та відповідно жодних прав на приміщення, що обслуговують квартиру не має. Єдиним власником квартири зазначено, згідно реєстру нерухомого майна зазначено саме відповідача ОСОБА_4 .

Суд вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 27.04.2001 придбала за договором № 2266 купівлі-продажу нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 33,3 кв.м.

10.04.2003 ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу № 2843 кімнату в квартирі спільного заселення АДРЕСА_3 про АДРЕСА_1 , загальною площею 22,15 кв.м., житловою площею 10,30 кв.м., коридор 1, ванна 2, кухня - 3 в спільному користуванні

Також судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.10.2006 №1982 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна за фізичними особами», згідно з рішеннями виконкому міської ради від 23.11.01 № 1073 та від 27.06.03 №794 приватному підприємцю ОСОБА_3 дозволено переведення житлових приміщень квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , які належать їй на підставі договорів купівлі-продажу від 27.04.2001 та від 10.04.2003, у нежитлові для розміщення магазину промислових товарів.

Рішенням виконкому міської ради від 28.11.03 № 1879 затверджено акт державної приймальної комісії про введення в експлуатацію закінченого реконструкцією магазину промислових товарів площею 76.8 кв.м по АДРЕСА_1 приватного підприємця ОСОБА_3 , вирішено оформити право власності на нежитлові приміщення магазину промислових товарів площею 76.8кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 , за приватним підприємцем ОСОБА_3 (інформація наявна у відкритому доступі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

З матеріалів справи встановлено, що 20.11.2006 ОСОБА_3 отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , а саме на нежитлові приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв.м. Вищевказане свідоцтво було видано на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.10.2006 № 1982, замість договорів купівлі продажу квартир від 27.04.2001 № 2266 та від 10.04.2003 № 2843.

З наданої стороною позивача відповіді, судом встановлено, що за даними УДАБК ММР при позаплановій перевірці дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єкті: «Реконструкція квартири АДРЕСА_3 » встановлено, що ОСОБА_4 здійснює реконструкцію квартири АДРЕСА_4 шляхом добудови приміщення по АДРЕСА_1 без відповідних документів, які дають право їх виконувати, без належно розробленої та затвердженої проектної документації, та без висновку з обстеження технічного стану конструктивних елементів житлової квартири АДРЕСА_4 . ОСОБА_4 притягнуто до відповідальності за ч.5 ст.96 КУпАП за постановою №167 від 28.12.2021.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , показали в суду, що працюють найманими працівниками в орендованому приміщенні магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 та зазначили, що на час коли вони почали там працювала у підсобному приміщені була цегляна стіна.

З наданого стороною позивача технічного паспорту від 22.09.2003 на нежитлові приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв.м., встановлено, що вказане приміщення магазину не має спільних приміщень користування з квартирою АДРЕСА_3 .

Як свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.01.2022 дві кімнати в квартирі АДРЕСА_4 спільного заселення за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 35,7кв.м., житлова площа 23,0кв.м., коридор 1 (8,8кв.м.), вбиральня 2 (2,9кв.м.), кухня 3 (6,5кв.м.) в спільному користуванні) належить ОСОБА_4 , частка власності становить 1/1.

За правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ч.2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні приміщеннями, які знаходяться у спільному користуванні шляхом реконструкції квартири без дозвільних документів, відповідач встановив двері та планує збудувати стіну.

За інформацією Управління ДАБК ММР від 24.02.2022 №257/22.01-13-22/1 встановлено, що ОСОБА_4 здійснює реконструкцію квартири АДРЕСА_3 без відповідних документів, які дають право їх виконувати, без належно розробленої та затвердженої проектної документації та без висновку з обстеження технічного стану конструктивних елементів житлової квартири АДРЕСА_3 . Разом з тим, вказана інформація свідчить про порушення ОСОБА_4 вимог ч.1 ст.31, п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Жодних даних про те, що ОСОБА_4 порушує законні право позивача на приміщення квартири АДРЕСА_6 , кухня - 3) не зазначено.

Разом з тим судом встановлено, що позивач скористалась своїм правом на реконструкцію належних їй приміщень квартири АДРЕСА_2 та частини квартири АДРЕСА_3 та перетворила житлові квартири у нежитлові приміщення магазину промислових товарів за адресою: АДРЕСА_1 , площею 76,8 кв.м. про що, отримала відповідне Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20.11.2006 та припинила своє право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

На час звернення до суду з позовом та розгляду справи в суді стороною позивача не надано жодного доказу в підтвердження наявності зареєстрованих її прав на спірну квартиру АДРЕСА_3 .

Покази свідків не є належними доказами в підтвердження порушення прав позивача.

Таким чином позов є необґрунтований та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. покласти на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 13, 89, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні приміщеннями залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя А.А. Лагода