Провадження № 2/761/6600/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Величка Д.В. , Абросімова С.С.

розглянувши в у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про стягнення заробітної плати, належних витрат за контрактом при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за несвоєчасну виплату, -

в с т а н о в и в :

в березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом в якому просив стягнути із відповідача Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» (надалі - ПрАТ «НВО «КЗА») на свою користь: 1) заробітну плату належних виплат за контрактом при закінченні у розмірі 550738,92 грн. (складає: компенсація за невикористану відпустку 44852,88 грн., суму квартальної премії за ІІІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 89775,00 грн.; суму квартальної премії за VІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 135000,00 грн., суму квартальної премії за звітний 2021 рік з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 298660,00 грн., з відрахуванням сплаченої суми боргу за контрактом відповідачем позивачу в розмірі 17548,96 грн.); 2) середній заробіток за весь час затримки у виплаті заробітної плати за період з 20.08.2022 по день винесення рішення суду; моральну шкоду в розмірі 110000,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 19.08.2021 по 19.08.2022 він знаходився у трудових відносинах за контрактом №15К/21 від 20.08.2021 з Приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики». Після введення воєнного стану в Україні, між позивачем та добровольчим формуванням «Загін ТРО при Президентові України Київської міської територіальної громади №9», 15.03.2022 був укладений контракт добровольця територіальної оборони і в перші три місяці він виконував спецзавдання, перебуваючи в складі ТРО.

17.08.2022 позивача було мобілізовано до Збройних сил України де він перебуває і наразі, а 14.03.2023 йому стало відомо з ЄДРПОУ про нового керівника відповідача - ОСОБА_5 , однак, станом на день підготовки позову, ОСОБА_1 зазначає, що йому невідомо з яких підстав і яким документом його звільнено з посади Голови правління ПрАТ «НВО «КЗА», його не було ознайомлено з наказом про звільнення і не видано трудову книжку. При цьому, термін дії контракту з позивачем закінчився 19.08.2022 і в цей день відповідач зобов`язаний був здійснити повний розрахунок з позивачем, однак, цього зроблено не було, хоча відповідач згідно ст. 116 КЗпП України зобов`язаний був виплатити всі суми, які належать працівникові в день звільнення, враховуючи і вимоги п.3.2 розділу 3 Контракту, що, згідно доданих до позову розрахунків, в загальній сумі складає 550738,92 грн. Крім того позивач вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а в даному випадку по день винесення рішення судом.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди яку оцінено в 110000,00 грн., то серед іншого, вказано, що ОСОБА_1 відчував душевні переживання, пов`язані з навмисним неповідомленням відповідачем про звільнення і невидачою трудової книжки, дії відповідача по відношенню до себе розціює як свавілля, що викликає почуття дискомфорту.

З врахуванням наведеного та посилаючись на вимоги ст.ст. 32, 124 Конституції України, ст.ст. 83,47, 116, 117 КЗпП України позивач звернувся до суду із вказаним позовними вимогами за захистом своїх трудових прав, які він вважає порушеними відповідачем ПрАТ «НВО «КЗА».

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

10.05.2023 на адресу суду від відповідача ПрАТ «НВО «КЗА» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що між позивачем ОСОБА_1 , як Головою правління ПрАТ «НВО «КЗА», та відповідачем був дійсно укладений Контракт №15К/21 від 20.08.2021 згідно умов якого, зокрема в п. 3.2 зазначено про можливість, а не обов`язок виплачувати керівникові премії за підсумками роботи, однак за рішенням Наглядової ради про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний період роботи. Зазначає, що відповідно до п.7.1 трудового договору Контракт діє з 19.08.2021 по 19.08.2022 включно.

При цьому, зазначено, що 15.03.2022 відповідачем був виданий наказ «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони», однак після надходження листа від Начальника управління організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву військової частини НОМЕР_1 про розформування добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.11.2022 №327 та зважаючи, що строк Контракту закінчився, відповідач надіслав на адресу відповідача лист про необхідність одержати трудову книжку у зв`язку із звільненням позивача 07.03.2023 на підставі рішення річних Загальних зборів акціонерів, протокол №30 від 07.12.2012. Вказаний лист містив пропозицію про надання письмової згоди на направлення трудової книжки поштою, однак позивач не з`явився для отримання трудової книжки та не надав відповідної письмової згоди на її направлення.

При цьому, відповідач перерахував відповідачу 08.03.2023 та 18.04.2023 грошові кошти у рахунок компенсації позивачу за невикористані дні відпустки.

Щодо вимоги про стягнення квартальних премій, то у відзиві зазначено, зокрема, що позивач в останній робочий день Трудового контракту не працював та жодних вимог про розрахунок при звільненнівідповідачу не надсилав. Водночас, на думку сторони відповідача, аналіз п. 3.2. Трудового договору не викликає сумнів щодо тлумачення змісту цього пункту договору, у якому чітко і зрозуміло прописано, що «керівникові можуть виплачуватися» премії, відтак, передбачає право ПрАТ «НВО «КЗА», а не обов`язок виплачувати премію позивачу, відповідач вважає, що за своєю правовою природою преміальні виплати є заохочувальними, не є обов`язковими виплатами та є виключно правом роботодавця, а не його обов`язком. І, враховуючи положення ст. ст. 94, 97 КЗпП України, ст. 2 Закону України «Про оплату працю», в яких визначено, що премія не є складовою частиною основної заробітної плати та її нарахування, виплата конкретному працівнику, повноваження позбавляти конкретного працівника премій повністю або частково здійснюється власником підприємства без погодження з профспілковими організаціями, тому відповідач стверджує про відсутність з боку роботодавця порушеного трудового права позивача. При цьому, сторона відповідача окремо зауважує, що безпідставне нез`явлення до роботодавця за отриманням трудової книжки із відповідним записом про звільнення або не надання згоди роботодавцю на її надсилання поштою викликано виключно власною бездіяльністю позивача, тим самим сам позивач через власну свідому недобросовісну поведінку штучно створює підставу для звернення з цим позовом.

Також відповідач вважає, що позивачем пропущені строки звернення до суду, передбачені ст. 233 КЗпП України.

13.06.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, зокрема, що всупереч вимогам ст.ст. 47, 115, 116 КЗпП України, відповідач не провів остаточний розрахунок з позивачем за виконану ним роботу.

Щодо посилання відповідача у відзиві, що позивачем пропущений строк звернення до суду, позивач вказав, що строки звернення до суду з даним позов не пропущені оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, а саме виплат премій на закінчення контракту 19.08.2022, то діяла редакція ч.2 ст.233 КЗпП України яка не обмежувала строк звернення до суду із такими позовними вимогами, крім того, станом на день звернення до суду із вказаним позовом діяли положення про те, що строки, визначенні ст. 233 цього кодексу продовжуються на строк дії карантину.

19.06.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в якому висловлена незгода з позовом та зазначено, серед іншого, що премія не є складовою основної або додаткової заробітної плати, а відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити із наведених в ньому підстав.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили в його задоволенні відмовити повністю.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини..

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 21 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час прийняття позивача на посаду) визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути:1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Так, судом встановлено, що 20.08.2021 між Державним концерном «Укроборонпром» та ОСОБА_1 був укладений контракт № 15К/21 з Головою правління ПрАТ «НВО «КЗА» (далі - Контракт).

Умовами п. 1.1. Контракту передбачено, що керівник зобов`язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) ПрАТ «НВО «КЗА», забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження майна товариства та державного майна, що не ввійшло до статуту капіталу, а товариство, його органи зобов`язуються створювати належні умови для роботи керівника.

Відповідно до п. 7.1. цей Контракт діє: з 19 серпня 2021 року по 19 серпня 2022 року включно.

Таким чином, позивач був призначений на посаду на певний строк, а саме до 19.08.2022.

При цьому, судом враховані висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 06.04.2023 року N 686/27679/21, зокрема, що припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України».

15.03.2022 за підписом Т.в.о. Голови Правління ПрАТ «НВО «КЗА» був виданий наказ (з особового складу) «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони».

Відповідно до зазначеного наказу, керуючись ч. 1 ст. 119 КЗпП України було наказано: 1. Увільнити від роботи ОСОБА_1 , Голову Правління (відсторонення від виконання повноважень) від роботи з 15 березня 2022 року у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків. Підстава: контракт добровольця територіальної оборони ДФТГ «Загін ТрО при Президентові України» Київської міської територіальної громади № 9 від 15 березня 2022 року.

Однак, вподальшому, зі змісту листа за підписом Начальника управління організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву військової частини НОМЕР_1 , генерала-майора ОСОБА_7 , який надійшов до відповідача 03.03.2023, роботодавцем було встановлено, що в управлінні організації роботи з добровольчими формуваннями та підготовки громадян до національного спротиву частини НОМЕР_2 опрацьовані звернення осіб, які перебувають/ли у трудових відносинах з ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики». За результатом опрацювання повідомлено, що добровольче формування територіальної громади Ns 9 міста Києва «Київський загін Ns 9» (попередня назва «Загін ТрО при Президентові України») було розформоване наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.11.2022 № 327. Відповідно до пункту 12 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2021 № 1449 у разі прийняття рішення про розформування добровольчого формування контракти із добровольцями територіальної оборони вважаються припиненими з моменту прийняття такого рішення.

Таким чином контракти добровольців територіальної оборони громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_1 вважаються припиненими з 04.11.2022.» (а.с. 142).

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України визначено, що однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

При цьому, вимогами ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні передбачена ст. 117 КЗпП України, відповідно до приписів якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, і це знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що після того як стало відомо про те, що контракт добровольця територіальної громади позивача припинено, та зважаючи на те, що строк Трудового договору також закінчився, 07 та 28 березня 2023 року ПрАТ «НВО «КЗА» надіслав на адресу позивача лист такого змісту: «Повідомляємо Вас про необхідність одержати трудову книжку у Відділі управління персоналом та діловодства (ВУПтаД) ПрАТ «НВО «Київський завод автоматики» у зв`язку зі звільненням Вас 07 березня 2023 року. Підстава: рішення річних Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики», протокол № 30 від 07.12.2022 року. Ви можете надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою. У письмовій згоді зазначте поштову адресу на території України (п. 37Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджено постановою КМУ від 05.03.2009 р. за № 270, заборонено пересилання трудової книжки за кордон). Відділ управління персоналом та діловодства розташований за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, буд. 10, індекс 04116 (каб. 148). Режим роботи: з понеділка по п`ятницю з 08:00 до 16:30.».

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення підтверджено, що вказані листи позивач ОСОБА_1 отримав особисто, тому був належним чином повідомлений про своє звільнення (а.с. 142-148).

Натомість, позивач не з`явився до ПрАТ «НВО «КЗА» для отримання трудової книжки, письмова згода про відправлення трудової книжки позивачу не надходила на адресу відповідача, що не заперечувалось в судовому засіданні стороною позивача, який пояснив, що не давав письмової згоди про отримання своєї трудової книжки, а також не повідомляв роботодавця про закінчення контракту як добровольця територіальної оборони.

В даному випадку слід окремо зазначити, що жодна із сторін не надала копію наказу чи інших документів на підтвердження факту звільнення позивача ОСОБА_1 із займаної посади (жодних клопотань також не заявлялось для вирішення судом), однак сам факт звільнення сторонами не заперечувався. А стороною позивача не було надано суду доказів щодо скасування або визнання недійсними річних Загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики», протокол № 30 від 07.12.2022 року.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що 08.03.2023 відповідач перерахував позивачу 17 548,96 грн. (платіжне доручення № 8419 від 08.03.2023 року), та 18.04.2023 року відповідач перерахував позивачу 19 564,78 грн. (платіжне доручення № 8793 від 18.04.2023 року), у рахунок компенсації позивачу невикористаної відпустки, що спростовує твердження позивача про те, що зазначена компенсація не була виплачена відповідачем.

При цьому, позивач зазначив, що він 17.08.2022 був мобілізований, а тому 19.08.2022 не був на роботі і підтвердив ту обставину, що він відповідно до приписів вищевказаної ст. 116 КЗпП України не звертався письмово до роботодавця за остаточним розрахунком при звільненні.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку 44852,88 грн. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення суми квартальної премії за ІІІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 89775,00 грн.; суму квартальної премії за VІ квартал 2021 року з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 135000,00 грн., суму квартальної премії за звітний 2021 рік з урахуванням коефіцієнта фактично відпрацьованого часу у розмірі 298660,00 грн., - суд також не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вже зазначалось, позивач на день звільнення не працював і відповідно до ст.116 КЗпП України не звертався до роботодавця з вимогою про розрахунок, а тому відповідач дійсно письмово не повідомив ОСОБА_1 про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, однак виплатив компенсацію за невикористану відпустку.

Відповідно до умов п.3.2. Контракту, керівникові також можуть виплачуватися : премія за підсумками роботи Товариства з квартал, за рішенням Наглядової ради про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний квартал відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпромом; премія за підсумками роботи Товариства за рік, за рішенням Вищого органу Товариства про затвердження звіту Правління про результати роботи за відповідний фінансовий рік відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпромом.

Таким чином, виключно умовами контракту передбачено преміювання керівника товариства.

Однак, позивачем не було надано жодного доказу на виконання умов Контракту в цій частині для виплати премії позивачу, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних рішень Наглядової ради та /або Вищого органу Товариства про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний квартал відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпромомрішенням Наглядової ради про затвердження Звіту Правління про результати роботи за відповідний звітний квартал відповідно до умов, критеріїв, диференційованих показників та розмірів преміювання, визначених Укроборонпромом.

Крім того, строк дії строкового Трудового договору (контракту) охоплює період з 19.08.2021 року по 19.08.2022 року включно, але на виконання гарантій ст. 119 КЗпП України відповідно до наказу ПрАТ «НВО «КЗА» від 15.03.2022 № 44-15-02-к/тр позивач був увільнений від роботи зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період виконання таких обов`язків добровольця територіальної оборони, що сторонами не заперечувалось.

При цьому, суд враховує і практику Верховного Суду, зокрема викладену в постанові Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі № 600/121/19 , в якій Верховний Суд наголошує, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов 'язань, як і зловживання правами, не допускається. (...) Отже, нереалізація із власної волі працівником свого права на отримання трудової книжки у день звільнення не може мати наслідком юридичну чи матеріальну відповідальність роботодавця у вигляді сплати працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розбалансує систему прав та обов`язків у трудових відносинах.»

У свою чергу, право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 року у справі № 600/121/19.

Судом встановлено, що відповідач повідомив письмово позивача про його звільнення і про необхідність отримати трудову книжку, однак позивач не з`явився до роботодавця за отриманням трудової книжки і не надав своєї письмової згоди про її направлення поштою, не звернувся до відповідача відповідно до ст. 116 КЗпП України з вимогою про розрахунок, зважаючи, що він не працював в день звільнення, а тому у відповідача не виникло відповідальності відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновків щодо безпідставності вимог про стягнення на користь позивача премій та відсутності заборгованості щодо компенсації за невикористану відпустку, тому похідні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у виплаті заробітної плати за період з 20.08.2022, як і вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 110000,00 грн., - задоволенню не підлягають у зв`язку із їх безпідставністю.

Що стосується заяви відповідача про пропуск позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду з вимогою про виплату премії на його користь, то суд звертає увагу, що питання строку звернення працівника до суду у трудових спорах визначено ст.233 КЗпПУ, а питання поновлення такого строку ст.234 КЗпПУ.

Пропуск встановленого законом строку звернення до суду є у трудових спорах є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову і застосовуються незалежно від заяви сторін.

Оскільки у даній справі судом не встановлено порушень прав позивача діями відповідача як і незаконності дій відповідача, то в даному випадку суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог по суті, що саме по собі уже унеможливлює відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку. Відповідно до сталої судової практики відмовити у задоволенні позовних вимог через пропуск строку звернення до суду без поважних причин можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У даному випадку підстав для задоволення позову не встановлено.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимоги відповідно до ст. 141 ЦПК України про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частин 1 та 3 статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В свою чергу, частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що 19 квітня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Когнітор» та відповідачем укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги № 761/10626/23/КЗА на виконання якого позивачем надано попередній платіжну інструкцію від 21.04.2023 про оплату вказаних послуг в розмірі 60000грн, акт надання послуг від 12.06.2023.

Відповідно до постанови ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що витрати в розмірі 8000,00 грн. відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та не суперечить принципу розподілу таких витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 8000,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді,.

На підставі наведеного, керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 2, 36, 116-117 КЗпП України, ст. ст. 15, 16, 286 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19,76-81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» про стягнення заробітної плати, належних витрат за контрактом при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди за несвоєчасну виплату - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Науково-виробниче об`єднання «Київський завод автоматики», , адреса: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська,10.

Повний текст складений 26.10.2023.

Суддя: