ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/989/23
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участі секретаря судового засідання Пелих І.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «КМС 1» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-
25.05.2023 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника адвоката Васильцову Ольгу Миколаївну, звернувся позивач ОСОБА_2 із позовом до ТОВ «КМС 1» (з урахуванням зміни предмету позову від 21.06.2023) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
02.12.2020 позивач видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність, посвідчену державним нотаріусом Петриківської держнотконтори Могильною Л.Г., якою позивач уповноважив ОСОБА_3 бути його представником у питаннях, які виникають з приводу оформлення спадкових справ на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
12.11.2021 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір б/н оренди зазначеної вище земельної ділянки, строком на 10 років. Право оренди зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.11.2021 року.
Підписала цей договір оренди землі ОСОБА_3 від імені позивача на підставі вищезазначеної довіреності, хоча не мала на це відповідних повноважень, так як довіреність не передбачала права підпису договору оренди земельної ділянки.
При цьому позивач не вчиняв дій, що свідчать про прийняття ним до виконання правочину вчиненого ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, в тому числі не отримував орендну плату за земельну ділянку.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2023 року було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «КМС 1» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 21.06.2023 року прийнято до розгляду у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КМС 1» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, заяву представника позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову.
10.07.2023 представник відповідача ОСОБА_5 ознайомився з матеріалами справи особисто в тому числі і з ухвалою суду про витребування доказів, про що є заява про надання матеріалів справи для ознайомлення.
26.07.2023 до суду надійшли клопотання представник відповідача ОСОБА_5 про залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи та про призначення почеркознавчої експертизи договору оренди земельної ділянки б/н від 12.11.2021 року
Незважаючи на неодноразові нагадування про необхідність виконати ухвалу суду, станом на 13.09.2023 до суду не надано витребуваного доказу.
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2023 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про проведення судової почеркознавчої експертизи договору оренди земельної ділянки б/н від 12.11.2021 року, залишено без розгляду. В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про залучення ОСОБА_3 в якості третьої особи та про призначення почеркознавчої експертизи договору оренди земельної ділянки б/н від 12.11.2021 року, відмовлено. Справу призначено до судового розгляду по суті.
Представник позивача Васильцова О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надходило.
Таким чином, відповідно до ст.280 ЦПК України, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне.
Однак Позивач стверджує, що вказаний договір він фактично не підписував, а підписала цей договір оренди землі ОСОБА_3 від його імені на підставі довіреності, хоча не мала на це відповідних повноважень, так як довіреність не передбачала права підпису договору оренди земельної ділянки.
З метою перевірки доводів позивача, судом була допитана в якості свідка ОСОБА_3 , яка суду пояснила, що дійсно в договорі оренди земельної ділянки б/н від 12.11.2021 року, укладеного між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем Товариство з Обмеженою Відповідальністю «КМС 1» стоїть її підпис.
Незважаючи на те, що представник відповідача адвокат Ворон А.І. під час ознайомлення з матеріалами справи 10.07.2023 (а.с. 56) особисто ознайомився зі змістом ухвали суду про витребування доказів, а також неодноразовим направленням даної ухвали на адресу зареєстрованого місця знаходження юридичної особи відповідача з вимогою її виконати, суду так і не було надано оригіналу договору оренди земельної ділянки б/н від 12.11.2021 року, у зв`язку з чим проведення судової почеркознавчої експертизи, заявленої сторонами виявилося неможливим.
Суд вважає, що ненадання відповідачем оригіналу договору оренди, підписання якого заперечує позивач, підтверджує відсутність підпису позивача в такому договорі, оскільки це відповідає положенням частини четвертої статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
На доказ того, що позивач не вчиняв дій, що свідчать про прийняття ним до виконання правочину вчиненого ОСОБА_3 з перевищенням повноважень, в тому числі не отримував орендну плату за земельну ділянку, позивач надав копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 станом на 21.03.2023 за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2022 року, у яких відсутні суми доходу від ТОВ «КМС 1» (а.с. 64-65)
За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб,що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами,але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Судом встановлено, що спірний договір оренди землі позивач ОСОБА_2 не підписував та дій, що свідчать про прийняття ним до виконання договору оренди землі не вчиняв.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц відступила від висновку, висловленого у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі №6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та, виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.
Таким чином, враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що належна позивачу земельна ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є повязаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є законним та ефективним, а також враховуючи, що обставини, на які він посилається в позовній заяві знайшли своє фактичне підтвердження відповідними доказами, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити в повному обсязі.
Вирішуючи питання про судовий збір, суд виходить із наступного.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем сплачено суму судового збору 1 073.60 грн за подачу даного позову до суду, про що додано платіжну інструкцію від 17.05.2023 року.
За наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого ним судового збору.
Розглядаючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить із наступного.
Між адвокатом Васильцовою О.М. та клієнтом ОСОБА_2 21.03.2023 було укладено договір про надання правової допомоги № 28 (а.с.18-19). Долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю видане ОСОБА_1 та копію ордера на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 від 21.03.2023 року (а.с.21)
Окрім того, до суду надано копію акту приймання передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги № 28 від 21.03.2023, за яким клієнт оплачує адвокату кошти на загальну суму 2500.00 грн (а.с.19)
На підставі договору № 28 від 21.03.2023 від ОСОБА_2 прийнято суму 2500.00 грн, про що долучено копію квитанції до прибуткового касового ордера № 15 від 21.03.2023 року (а.с.20)
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України)
У ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
За наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути сумувитрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень 00 копійок.
Інших витрат сторони не заявляли.
Керуючись статтями 44, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з Обмеженою Відповідальністю «КМС 1» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариство з Обмеженою Відповідальністю «КМС 1» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок; судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Петриківським районним судом Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2023 року.
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІН: НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: О. А. Караул