Справа № 947/5614/22
Провадження № 2/522/2497/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦПК України у сумі 814 897, 19 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку 2 546 834, 49 гривень заборгованості за кредитним договором від 14.07.2008 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року прийнято рішення щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк»).

Як зазначає Позивач, якщо на підставі рішення від 09.09.2010 року стягнуто всю заборгованість за кредитним договором достроково, то в кредитора виникло право нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитом в іншому (збільшеному) розмірі, адже після отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості або винесення рішення суду про стягнення такої заборгованості достроково, вся заборгованість за кредитним договором вважається простроченою, оскільки такими діями кредитор змінив строк кредитування.

Таким чином, в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 24.11.2021 року становить 814 897, 19 гривень та складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 229 215, 10 гривень; сума заборгованості за інфляційними витратами 585 682, 09 гривень.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2022 року передано цивільну справу до Приморського районного суду м. Одеси.

04 жовтня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи та за результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до слухання по суті.

05 січня 2023 року від представника Позивача надійшла заява про зміну назви з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

25 серпня 2023 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено про необґрунтованість позовних вимог та пропуск строку позовної давності.

17 жовтня 2023 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення. Також просив розглянути справу за відсутності.

В судове засідання 17 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за невиконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 у справі № 2-1238/10 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 у справі № 2-1238/10 позов ПАТ «Укрсоцбнак» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором кредиту у розмірі 2546834,49 грн., а також судових витрат у розмірі 1820 грн.

22.05.2017 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи по цивільній справі № 2-1238/10.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось Відповідачем по справі, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 у справі № 2-1238/10 на час подачі позову та розгляду справи не виконано.

Згідно розрахунку наданого представником позивача заборгованості 3% ст. 625 ЦК України, банком розраховано борг за невиконання рішення суду за період з 24.11.2018 р. по 24.11.2021 р., на суму заборгованості в розмірі 2546834,49 грн., та 3% склали 229 215, 10 грн. Згідно розрахунку інфляційних втрат за період з 24.11.2018 р. по 24.11.2021 р. інфляційні втрати склали 585 682, 09 грн.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому, згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підставою позовних вимог є стягнення заборгованості, визначеної рішенням суду, відповідно до ч.2 ст..625 ЦК України.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, яке не виконано в повному обсязі права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, у позивача, як кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, оскільки позивач скористався своїм правом та стягнув за судовим рішенням достроково заборгованість за кредитним договором та проценти за користування кредитом і банк після постановлення судом рішення від 09 вересня 2010 року, відповідно, має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржника і отримання сум визначених ст. 625 ЦПК України.

Виходячи з наведених вище положень закону, та правових висновків Верховного суду, оскільки відповідач ОСОБА_1 не погасила визначену у позові заборгованість в сумі 2 546 834, 49 грн., яка встановлена рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2010 року, що сторонами не оспорювалось, тобто продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення із відповідача 3% річних нарахованих на суму боргу та інфляційних втрат.

Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

У справі 2-1238/10 АТ «Укрсоцбанк» використав передбачене статтею 1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася не сплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Цими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та, відповідно, втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену у договорі неустойку. Поряд з цим права та інтереси кредитодавця забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки згідно статті 257 ЦК України.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Посилання на те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості, є помилковим.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, як наслідок, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.

Дане підтверджено висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; від 4 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц; від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Отже, з ухваленням 09 вересня 2010 року у справі 2-1238/10 рішення про стягнення заборгованості зобов`язання не припинилось (за положеннями статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином); невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, яке має наслідком відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за час прострочення, який визначається з моменту порушення грошового зобов`язання до його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі позову.

Позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат подано до суду 08 лютого 2022 року (здано на пошту); позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено за період з 24.11.2018 р. по 24.11.2021 року, тобто в межах трьох років, які перебували подачі позову.

У зв`язку з вищевикладеним, суд не застосовує до спірних правовідносин строки позовної давності.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задовленим позовним вимогам в розмірі 12 223, 46 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 625, 638-640, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265 , 274, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦПК України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2008/694-Ф03.9/53 від 04.03.2008 року в розмірі 815 897 (вісімсот п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 19 копійок, яка складається з суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість - 229 215,10 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами - 585 682,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) судовий збір в розмірі 12 223 (дванадцять тисяч двісті двадцять три) гривні 46 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 24 жовтня 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.