ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/6238/19 Номер провадження 22-ц/814/1400/23Головуючий у 1-й інстанції Черняк В.Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Дряниця Ю.В.,

судді: Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року по справі за позовом комунального підприємства « Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2021 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення площею 395,3 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є постачальником теплової енергії у вказаному житловому будинку. Оскільки договір про надання послуг між сторонами не укладено, позивач вказує, що відповідач безпідставно отримує теплову енергію, при цьому вартість її не сплачує.

Вказане нежитлове приміщення межує з опалювальними приміщеннями житлового будинку, а система опалення у будинку є єдиною для всього будинку. При цьому, у встановлений законом спосіб відповідач від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не відмовлявся. Як на правову підставу для задоволення позовних вимог позивач посилався на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.10.2017 року по 31.04.2019 року, з урахування здійсненої оплати в сумі 15 675,90 грн., у розмірі 64 405 грн. 96 коп., три відсотка річних в розмірі 1575,24 грн., інфляційні витрати в розмірі 6354,14 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року позов КП «Харківські теплові мережі» про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 року по 31.04.2019 року в розмірі 64 405,96 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» індекс інфляції в розмірі 6354,14 грн. та три відсотки річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1575,24 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевий суд не взяв до уваги, що позивачем не вірно розраховано розмір заборгованості визначеної у позовних вимогах, оскільки на його думку розрахунок необхідно обчислювати з урахуванням опалювальної площі приміщення.

Відповідач також вважає, що місцевим судом при ухваленні рішення застосовані норми, які не підлягають до застосування до спірних правовідносинах.

Звертає увагу, що районний суд на підтвердження обґрунтованості розрахунку заборгованості визначеної позивачем посилався на те, що вказаний розрахунок здійснено відповідно до СниП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та кондиціювання», що визнані такими, що не підлягають до застосування з 1 січня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення площею 395,3 кв.м., яке розташоване на 1-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується договором купівлі-продажу від 26.10.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2025.

Згідно актів підключення/відключення № 170/8121 від 07.10.2017 року, №170/8530 від 06.04.2018 року, № 170/10061 від 09.10.2018 року, №170/11405 від 08.04.20019 року житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було підключено та відповідно відключено до опалення у відповідності до періоду року. Послуга з гарячого водопостачання надається позивачем протягом року.

До актів позивачем додано перелік отримувачів теплової енергії у житловому будинку, у якому міститься нежитлове приміщення, що належить відповідачу ОСОБА_1 .

Встановлено, що нежитлові приміщення, що належить відповідачу, знаходяться на 1-му поверсі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок обладнаний централізованою системою опалення, теплопостачання здійснюється позивачем. Нежитлові приміщення, які є власністю відповідача, межують з опалювальними приміщеннями житлового будинку, над зазначеними приміщеннями розташовані жилі опалювальні квартири, під приміщенням проходять трубопроводи.

Згідно наданої позивачем інформації про нарахування та розрахунки за спожиту теплову енергію заборгованість відповідача за період з 01.10.2017 року по 31.04.2019 року складає 80081,82 грн. В ході судового розгляду суду першої інстанції відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належним чином було виконано свої обов`язки з надання послуг по теплопостачанню, а отже позовні вимоги є підтвердженими належними та допустимими доказами. В свою чергу відповідачем отримані послуги оплачені не були.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно ст.162 ЖК України, ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями жилих будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.92, та у редакції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів № 45 від 24.01.2006, власник та його повнолітні члени сім`ї зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, згідно якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, і із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно вимог ст. 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином i у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідност.162 Житлового кодексу України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги по затвердженим в установленому порядку тарифам та в строки, встановлені договором або законом.

Частина 3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до положень ст.32 Закону України Про житлово-комунальні послуги, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території, послуги з теплопостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання, тощо.

Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІУ споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п.20 Правил плата за послуги з теплопостачання вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених норм споживання на підставі платіжного документу.

Згідно п.23, п.29 Правил перерахунок розміру плати за послуги з теплопостачання проводиться лише у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості.

Відповідно до п. 25 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженогонаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за № 1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007 року) встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, допускається відключення житлового будинку лише в цілому, можливість відключення окремої квартири виключена.

Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Згідно пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженогоНаказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4(далі - Порядок), по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.

Як вірно встановлено місцевим судом, матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення приміщень відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання йому послуг з постачання тепла.

Оскільки система опалення нежитлових приміщень відповідача в житловому будинку по АДРЕСА_1 , які належать відповідачу на праві власності, є єдиною з системою опалення житлового будинку, відповідачем, без укладання письмового договору, споживалась теплова енергія, що підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по АДРЕСА_1 № 170/8121 від 07 жовтня 2017 року, № 170/8530 від 06 квітня 2018 року, № 170/10061 від 09 жовтня 2018 року, № 170/11405 від 08 квітня 2019 року, які складені представниками КП «Харківські теплові мережі» та представниками житлово-експлуатаційної організації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, оскільки в судовому засіданні встановлено, що опалення належних відповідачу нежитлових приміщень здійснюється в тому числі від житлового будинку та безпосередньо від суміжних опалювальних приміщень.

Відповідно до п.23 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Оскільки система опалення нежитлових приміщень відповідача, є єдиною з системою опалення житлового будинку, відповідачем за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2019 року без укладання письмового договору споживалась теплова енергія.

У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії, розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько - побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження.

У доводах апеляційної скарги, як і у поясненнях та запереченнях поданих до районного суду відповідач посилався на те, що позивачем при проведенні розрахунку невірно зазначена площа опалювальних приміщень, та безпідставно здійснено розрахунок на всю площу приміщень.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач надав до місцевого суду висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №19353 за яким загальна площа опалювальних приміщень на першому поверсі житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 складає 60,4 кв. м., та відповідно до зазначеного розміру площі відповідачем і був здійснений контррозрахунок оплати за спожиту послугу з теплопостачання.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи районний суд дослідив наданий відповідачем висновок експерта та наведений контррозрахунок з урахуванням правових норм, викладених у ст. 89 ЦПК України.

Оцінюючи висновок експертизи суд першої інстанції дійшов висновку про неналежність та недопустимість зазначеного доказу, оскільки як встановлено судом, експертом, при визначенні, на замовлення відповідача, опалювальної площі приміщень були використані нормативні акти, які не є визначальними при встановленні опалювальної площі приміщень відповідача при наданні послуг теплопостачання і гарячої води. При цьому експертом взагалі не прийнято до уваги наявність в приміщеннях відповідача ознак демонтованих приладів опалення.

Контрозрахунку, наданому відповідачем районним судом надана вірна правова оцінка, а отже суд апеляційної інстанції його не приймає до уваги.

Доказів на спростування встановлених місцевим судом обставин відповідачем надано не було.

Доводи апелянта про те, що у рішенні суду наведено посилання на СниП 2.04.05-91 «Опалення, вентиляція та кондиціювання», які не підлягають до застосування з 1 січня 2014 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано заяву, згідно якої у тексті позовної заяви було допущено описку щодо проведення розрахунку теплонадходжень до нежитлових приміщень площею 346,2 кв.м. за вказаним СниП 2.04.05-91, та зазначено, що наведені у позовній заяві розрахунки проведені згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням теплового навантаження, та надано відповідні розрахунки по кожному приміщенню окремо, які взяті до уваги місцевим судом.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: Ю.В. Дряниця

Судді : Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов