Справа № 461/8869/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2908/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Салата Я.І.

розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу №461/8869/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2022 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 жовтня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2200,00 гривень.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.07.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 26815,96 гривень.

Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21 жовтня 2011 року у розмірі 26 815,96 гривень станом на 31 липня 2021 року та судового збору у розмірі 2270,00 гривень.

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість в розмірі 2 191,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 185,47 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами оскаржив позивач - АТ КБ «Приватбанк». Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вказує, що відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій зазначено тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строки внесення платежів, порядок нарахування пені та інші умови.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 лютого 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення просить залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 21 жовтня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено до 2200,00 гривень.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» зазначено:

тип картки - Master Card Mass;

тип кредитної лінії - відновлювальна;

базова відсоткова ставка за користування кредитом в місяць - 2,5%;

розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості;

термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця

та інші умови.

У зв`язку з підписанням кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2015 року.

З долученого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 21.10.2021, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31.07.2021, в останнього наявна заборгованість за тілом кредиту - 2191,11 грн, заборгованість за відсотками - 24444,85 грн, які нараховані згідно процентної ставки 30% річних, а також пеня - 180 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 24444,85 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, суд виходив з тих причин, що у підписаній позичальником заяві про приєднання до умов та правил надання послуг процентна ставка не зазначена.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних причин.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України(в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Виходячи із змісту ст.ст. 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, які банком нараховані згідно умов підписаних ОСОБА_1 викладених в довідці «Про умови кредитування з використанням кредитки «УНІВЕРСАЛЬНА», 55 днів пільгового періоду», згідно якої, базова процентна ставка в місяць становить 2,5% ( або 30% річних)

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що банком ОСОБА_1 нараховувалися відсотки за процентною ставко - 30% річних, що відповідає розміру процентної ставки погодженої між сторонами.

На згадані обставин суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, що сторони не погоджували між собою розмір процентної ставки за користування кредитом.

Колегія суддів звертає увагу, що банк просить стягнути з боржника заборгованість за процентами які були фактично нараховані боржнику за період з листопада 2011 року по липень 2021 року в розмірі 24444,85 грн, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити наступне.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно кредитної картки № 300361 виданої ОСОБА_1 встановлено, що строк дії збігає - 05/15, у зв`язку з чим, саме з цього моменту АТ КБ «Приват Банк» втрачає право на нарахування процентів.

Дана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного суду викладених в постановах, від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12.

Враховуючи умови кредитного договору, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором №б/н від 21 жовтня 2011 року, укладеного між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року позичальником ОСОБА_1 допущено заборгованість перед банком за процентами в розмірі 3 755,25 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позичальника заборгованості за відсотками.

Враховуючи розмір погоджених відсотків, строк дії кредитної картки наданої позичальнику, колегія суддів вважає доведеним з сторони банку законність вимог щодо стягнення процентів в розмірі 3755,25 грн. Підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку нарахованих процентів за період з 1 червня 2015 року по 31 липня 2021 року в розмірі 20 689,60 грн відсутні, в зв`язку з чим, суд в задоволенні позову в цій частині відмовляє.

В решті заочне рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 лютого 2022 року слід залишити без змін, оскільки таке скаржником не оскаржується.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1,2; 375; 376 ч.1 п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 лютого 2022 рокускасувати в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24444,85 грн (заборгованості за відсотками) скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.10.2011 у розмірі - 3755,25 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять гривень 25 коп.), яка складається із заборгованості за простроченими відсотками.

Рішення в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» () судові витрати в розмірі 1258,41 грн. (одну тисячу двісті п`ятдесят вісім гривень 41 коп.), що складається із 503,36 грн. , за подання позовної заяви та 755,05 грн. за подання апеляційної скарги.

В решті заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 28 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Р.В.Савуляк

Т.І.Приколота