ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 739/1835/19

Головуючий у першій інстанції Кочура О. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1255/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Піцан В.М.,

особа, яка не брала участі у справі, та подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

учасники справи: заявник Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області,

заінтересована особа Відділ державної реєстрації Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року (місце ухвалення м. Новгород-Сіверський) у справі за заявою Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року міський голова Новгород-Сіверської міської ради О. Бондаренко звернувся до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування посилався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 .

Вказує, що у власності померлих знаходилась квартира АДРЕСА_1 .

Як зазначає заявник, спадкоємців за законом та за заповітом у померлих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 немає. Спадкова справа на майно померлого ОСОБА_5 заведена 27.02.2009 за заявою брата ОСОБА_6 , тому останій відповідно до чинного законодавства вважається таким, що прийняв спадщину, проте ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і його спадщина ніким прийнята не була, тому вважає, що є всі підстави для визнання цієї спадщини відумерлою.

У заяві після її уточнення (а.с. 41) представник Новгород-Сіверської міської ради І.Петренко просив визнати спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті ОСОБА_2 , внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , яка складається з квартири загальною площею 66,9 кв.м, житловою площею 41,8 кв.м, 1/2 частки сараю та гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яку фактично прийняв ОСОБА_6 , однак не оформив її у встановленому законом порядку, так як помер - відумерлою та предати її територіальній громаді міста Новгород-Сіверського.

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 24.09.2020 заява Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області задоволено.

Визнано спадщину, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок смерті ОСОБА_7 , до складу якої входить квартира загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., розташована по АДРЕСА_2 , яку фактично прийняв ОСОБА_6 , однак не оформив її у встановленому законом порядку помер ІНФОРМАЦІЯ_5 - відумерлою та передано у власність територіальної громади м. Новгород-Сіверського Чернігівської області. У задоволенні решти заявлених вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ніхто заяв про прийняття їх спадщини не подавав, а після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернувся його брат - ОСОБА_6 , та не отримавши свідоцтво про право на спадщину помер, а також судом встановлено відсутність спадкоємців як за заповітом, так і за законом після смерті ОСОБА_6 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції від 24.09.2020, ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, через свого представника адвоката Костюченка В.К. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Ногород-Сіверської міської ради про визнання спадщини відумерлою.

За доводами скарги суд зробив висновок про відумерлість спадщини без належної перевірки прийняття спадщини спадкоємцями.

У скарзі заявник посилається, що за договором купівлі-продажу квартири та надвірних будівель, зареєстрованим в реєстрі за 1316 від 11.12.1997 співвласниками квартири АДРЕСА_3 , були ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), які були між собою чоловіком та дружиною, та їхні діти - ОСОБА_3 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які проживали у спірній квартирі, а отже, будучи спадкодавцями та спадкоємцями, приймали спадщину шляхом вступу в фактичне володіння майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та згідно з правилом ч. 3 статті 1268 ЦК України (після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Тому вважає, що співвласнику, який помер останнім, ОСОБА_5 , враховуючи правила ч. 5 ст. 1268 ЦК України, станом на час відкриття спадщини внаслідок його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 , спірна квартира належала повністю, тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_6 .

Як вказує заявник, враховуючи положення ст. 1277 ЦК України, ст. 524 ЦК УРСР, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не могла бути визнана відумерлою спадщина, що відкривалася після смерті ОСОБА_2 -15.12.2000, ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування зазначених доводів скарги заявник посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 15 травня 2019 року у справі № 391/769/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 671/1656/17, від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/1153/18-ц, від 21 жовтня 2019 року у справі № 671/23/19, від 11 листопада 2019 року у справі № 671/24/19, від 04 грудня 2019 року у справі № 671/1558/18, від 26 березня 2020 року в справі № 391/766/17.

Також за доводами скарги, спадщина після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 могла би бути визнана відумерлою, але за умови, що її брат, ОСОБА_5 , спадщину не приймав, проте матеріали справи такої інформації не містять.

Заявник стверджує, що оскільки всі співвласники за життя постійно проживали в належній їм в квартирі АДРЕСА_3 , тому ОСОБА_5 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Також наголошує, що саме ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, ОСОБА_6 , на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день відкриття спадщини була неповнолітньою і до складу цієї спадщини згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України входила квартира АДРЕСА_3 , а тому вважає, що висновок суду про визнання спадщини відумерлою у цій справі за наявності спадкоємця, який прийняв спадщину, суперечить ст. 1277 ЦК України.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання 31.10.2023 учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с. 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98). Про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, заяв (клопотань) подано не було.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується листом Новгород-Сіверського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 29.01.2019 (а.с. 3).

З копії договору купівлі-продажу від 11.12.1997 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна вбачається, що квартира АДРЕСА_3 та 1/2 частка сараю, гараж належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , що підтверджується також довідкою КП «Новгород-Сіверське МБТІ» від 24.01.2019 (а.с.11- 14).

За матеріалами справи, після смерті ОСОБА_5 було заведено спадкову спарву №150/2009 за заявою ОСОБА_6 - брата, але згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтва про право на спадщину на ім`я спадкоємця не видавалось (а.с.8, 36-38).

Після смерті інших спадкодавців - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру - спадкові справи не заводились (а.с.4, 5, 6).

Також вбачається, що згідно інформаційної довідки Новгород-Сіверської міської ради Чергігівської області від 10.02.2020 у архівному відділі картотеки надання адміністративних послуг міської ради відсутня інформація щодо осіб, які були б зареєстровані по АДРЕСА_2 (а.с.28).

Згідно довідки Новгород-Сіверського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 13.06.2019 актовий запис про смерть ОСОБА_6 складений 29.01.2014 року за №15 (а.с.9).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 59215792 від 30.01.2020 після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 - інформація відсутня (а.с. 31) .

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстакнції виходив з того, що після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ніхто заяв про прийняття їх спадщини не подавав, а після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернувся його брат - ОСОБА_6 , та не отримавши свідоцтво про право на спадщину помер, а також судом встановлено відсутність спадкоємців як за заповітом, так і за законом після смерті ОСОБА_6 .

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення наявні висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки цієї особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19.

Також як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 у справі №592/11194/14-ц, …висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином таке рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

У зв`язку із наведеним, ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04.10.2023 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 адвокатом Костюченком В.К. на рішення Новгород-Сіверського районного суду від 24.09.2020 у цій справі.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2022 року у справі №235/3800/20, провадження №61-15487св21.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» ((Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфр да ла Праделль проти Франції» ((De Geouffre de la Pradelle v. France) від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у § 53 рішення від 19 червня 2001 року у справі «Kreuz v. Poland» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Проте такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and others v. Spain» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Водночас судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи (постанови Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 542/401/18, від 10.09.2020 у справі №757/66808/19-ц, від 17.06.2021 у справі № 626/2547/19).

Крім того, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. В такому випадку, рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між особою, яка не брала участі у справі і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, від 05.05.2020 у справі №910/9254/18, від 17.05.2021 у справі №910/2742/20.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржується рішення Новгород-Сіверського районного суду від 24.09.2020, яким вирішувалась заява Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання спадщини відумерлою у зв`язку з відсутністю спадкоємців як за законом, так і за заповітом після смерті ОСОБА_6 .

Як вбачається, ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_8 ) є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с. 55, 56).

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч.3 ст.1223 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 4 статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 ЦК України.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її неприйняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місце відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Отже, за змістом викладеної норми відумерлість спадщини означає, що на спадкове майно, яке залишилося після смерті спадкодавця, ніхто з його спадкоємців не претендує з будь-яких причин: у спадкодавця може не бути спадкоємців за законом чи за заповітом; усі спадкоємці, як за законом, так і за заповітом, відмовилися від прийняття спадщини або не встигли прийняти її, або усі спадкоємці спадкодавця усунені від спадкування. Крім того, вказаною нормою на орган місцевого самоврядування покладено обов`язок подати в суд за місцем відкриття спадщини, а у разі, якщо до спадщини входить нерухоме майно, за місцем його знаходження після спливу одного року з часу відкриття спадщини заяву про визнання спадщини відумерлою. Тобто, законодавець надав спадкоємцю час в один рік, якщо вони не встигли подати заяву про прийняття спадщини або пропустили строк для прийняття спадщини, здійснити свої права на спадщину.

Звертаючись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, Новгород-Сіверська міська рада посилалась на те, що спадкоємців за законом та за заповітом у померлих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 немає. Спадкова справа на майно померлого ОСОБА_5 заведена 27.02.2009 за заявою брата ОСОБА_6 , тому останій відповідно до чинного законодавства вважається таким, що прийняв спадщину, проте ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 і його спадщина ніким прийнята не була, а тому заявник, виходячи із положень статті 1277 ЦК України, звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження про визнання спадщини відумерлою та передачу її територіальній громаді.

Коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 судом першої інстанції не з`ясовано, проте, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, заявниця ОСОБА_1 є донькою спадкодавця та вважає себе спадкоємцем за законом, яка на момент смерті ОСОБА_6 не досягла повноляття.

Згідно частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено апеляційним судом, на день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 заявниця ОСОБА_1 була неповнолітньою (16 років), що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією паспорта (а.с. 55, 57), тому в силу положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину після смерті батька, до складу якої входила спірна квартира АДРЕСА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_6 в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Семенівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 37).

Згідно даних з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована з 02.12.2021 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 102-103), дані щодо місця реєстрації ОСОБА_1 до 02.12.2021 матеріали справи не містять та заявницею не надано.

Крім того, на запит апеляційного суду Семенівська державна нотаріальна контора Чернігівської області надала відповідь від 12.10.2023, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 не заводилась, що підтверджується Інформаціною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 99-100).

Відомості про те, що ОСОБА_1 відмовилась від спадщини після смерті батька ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням викладеного, між особами, які беруть участь у справі, виник спір щодо майнових прав на квартиру як на спадкове майно.

Такого ж висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові 23 вересня 2020 року у справі № 539/44/18 (провадження № 61-7002св19).

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно зі ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

З огляду на наявні у матеріалах справи письмові докази, які засвідчують обставину існування на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення спадкоємця після смерті ОСОБА_6 , підстави для розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою в порядку окремого провадження були відсутні, оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом в порядку ч. 4 ст. 1268 ЦК України, та яка претендує на спадкове майно, тобто наявний спір про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

При цьому, сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у ОСОБА_1 внаслідок встановлення певного факту є критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у справах №175/423/18 від 23.12.2019, №265/4631/19 від 09.12.2020, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

З огляду на викладене та надані докази, колегія суддів апеляційного суду знаходить, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам цивільного процесуального закону, зокрема п. 3,4 ч. 1 ст.376 ЦПК України, оскільки суд прийняв судове рішення в порядку окремого провадження про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у справі.

Колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції таким, що підлягає скасуванню, із постановленням нового про залишення заяви про визнання спадщини відумерлою без розгляду.

Залишення без розгляду заяви, поданої в порядку окремого провадження, не перешкоджає зверненню до суду із відповідним позовом для вирішення спору.

Керуючись ст. 294 ч. 6, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2020 року скасувати.

Заяву Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 02.11.2023.

Головуючий Судді :