У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATTЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородського ЦОК, Габора Я.М. до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATTЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородського ЦОК, Габора Я.М., звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 жовтня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху із зазначенням недоліків, які слід усунути, так в ухвалі було вказано на те, що:

Згідно позовної заяви позивач просить суд: «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» (код в , адреса місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18): суму заборгованості в розмірі 5 692,68 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві гривні, шістдесят вісім копійок) за спожиту електричну енергію, судовий збір, сплачений Позивачем за подання позовної заяви у сумі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).»

При цьому позивач вказує на те, що споживачем послуг за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується абонентською книжкою особового рахунку № НОМЕР_4 .

Так, до матеріалів позовної заяви додано роздруківку абонентської книжки особового рахунку № НОМЕР_4 , споживачем вказано ОСОБА_1 , вказано дату укладення Договору на постачання електричної енергії 01.01.2019.

Разом з тим, до позовної заяви додано витяги Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого станом на 25.06.2023, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Реєстрація права власності 20.11.2017 року.

Згідно вказаного витягу реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 зазначено дату 31.08.2009.

Згідно абонентської книжки, сальдо вказується станом на 01.01.2019- 0,00.

Поряд з цим, позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху, було вказано на те, що виходячи із положень ст.ст. 540,541 ЦК України, ст.1 ч.2 ст. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідач є індивідуальний споживач фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, з яким повинен бути укладений договір про надання житлово-комунальної послуги; або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношень, з приводу яких виник спір.

Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

При цьому неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пункту 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 року № 312, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Положенням п.13 розділу ХVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

При цьому в ухвалі від 09.10.2023 зазначено, що всупереч вимогам п.4), п.5) ч.3 ст.175, ст.4 ЦПК України позовна заява не містить повного та належного викладу обґрунтувань із посиланням на закон з приводу того, що обраний спосіб захисту прав та інтересів позивача, викладений у прохальній частині заяви зміст позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, не суперечить закону, а саме способам захисту визначеним у ст. 16 ЦК України, приписам ст.ст. 509, 526, 625, 629 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на які посилається позивач, а також те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають саме солідарній цивільно-правовій відповідальності за договором чи законом, а не іншого виду відповідальності, та у вказаних правовідносинах настала саме солідарна відповідальність, за наявності якої кредитор має право вимагати виконання обов`язку (відшкодування шкоди) частково або в повному обсязі як від усіх солідарних боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Позовна заява всупереч вимогам п.5) ч.3 ст.175 ЦПК України не містить повного викладу обставин, якими обґрунтовано вимоги позову із зазначенням доказів на їх підтвердження, а саме у частині обставин (інформації) про період часу, із зазначенням початку періоду (дати, місяця, року) та кінця періоду (дати, місяця, року), протягом якого утворилась заборгованість по виду спожитих житлово-комунальних послуг загальною сумою 5692,68 грн.; чи сплачувались ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як власниками квартири вказана заборгованість та за який саме період, та ким саме; тобто чи зазнав позивач реальних збитків, поніс фактичні витрати у зв`язку із діями відповідачів.

З наданої копії абонентської книжки, сальдо станом на 01.01.2019- 0,00, при цьому в такій абонентській книжці відсутні відомості про те, що відповідачі є споживачами наданих послуг, так само як і дані щодо кола зареєстрованих осіб на момент звернення до суду, таким чином враховуючи правовий статус житла, що зумовлює доведенню належними доказами пред`явлення вимог до кожного із відповідачів з урахуванням періоду їх проживання в цій квартирі. Також до позовної заяви не додано сплаченого споживачем рахунку (квитанції) за надані заявником послуги чи іншого документального підтвердження споживання відповідачами даних послуг. При цьому в позовній заяві вказується про здійснення часткових оплат за спожиту електричну енергію.

На підтвердження того, що відповідач - ОСОБА_1 після 20.11.2017 (час реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_2 ) є споживачем електричної енергії, до позовної заяви не додано жодних відомостей, та на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин доказів.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що на його думку право власності підтверджує, зобов`язання ОСОБА_2 , перед ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», в тому числі по сплаті за отримані житлово-комунальні послуги (за постачання електричної енергію), не виконання якого тягне за собою відповідальність згідно чинного законодавства.

Однак, позивач не вказує, які саме зобов`язання має попередній власник квартири перед позивачем за період з 01.01.2019 року.

Позивачу необхідно викласти належним чином зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, у тому числі вказати, в чому полягає порушення прав позивача з боку кожного з відповідачів конкретно.

Позивач зазначає, що звертався з заявою на видачу судового наказу до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. Однак, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за № 308/12229/23 від 26.07.2023 р. Товариству відмовлено у видачі судового наказу. Однак до матеріалів позовної заяви не додано копії ухвали на яку посилається позивач.

Для усунення вказаних недоліків позивачу було надано строк, а саме п`ять днів з моменту отримання її копії.

Згідно довідки про доставку електронного документу «Ухвала» від 09.10.2023 по справі №308/17172/23 - документ доставлено до електронного кабінету 12.10.2023 19:41:20.

23.10.2023 від позивача по справ до суду надійшла заява (письмові пояснення) на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про залишення позовної заяви без руху від 09.10.2023р. по справі №308/17173/23.

Позивач вказує на те, що копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2023 р. станом на день подання до суду письмових пояснень Позивачу не вручено.

Зі змістом вказаної ухвали Позивач ознайомився самостійно на веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням (далі також ЄДРСР): https://reyestr.court.gov.ua/Review/114117197, вказуючи що таку ухвалу в Єдиному державному реєстрі судових рішень була оприлюднена 16.10.2023р

Позивач із посиланням на ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 123 ЦПК України зазначає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тобто, обчислення строку ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» для подання письмових пояснень на ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по цивільній справі №308/17173/23 від 09.10.2023 року, розпочалося з 17.10.2023 року, а закінчується такий строк 21.10.2023 року (вихідний день неділя). Ч.3 ст. 124 ЦПК України встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день, тобто, в даному випадку, останній день на подання письмових пояснень припадає після вихідних - на 23.10.2023 року (понеділок). Враховуючи вищенаведене ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» подає дані письмові пояснення в межах строку встановленого ухвалою від 09.10.2023р. по цивільній справі №308/17173/23.

Окрім цього, позивач зазначає, що споживачем, ОСОБА_1 відмови приєднання до договору подано не було, а відтак, сторони взяли на себе певні права та обов`язки, в тому числі й щодо постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що згідно Інформаційної довідки отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №336875253 від 25.06.2023р. право власності за вказаною вище адресою, з 20.11.2017 року зареєстровано за ОСОБА_2 .

Як вказує позивач, надана, ним Абонентська книжка особового рахунку особового рахунку № НОМЕР_4 заведена на ОСОБА_1 (Абонентська книжка особового рахунку додаток №12.1 до позовної заяви), включає в себе відомості, щодо обсягу спожитої електричної енергії, суми на яку виставлялися споживачу рахунку, а також здійснені платежі.

Кошти, які споживачі сплачують в спосіб визначений абз. 2 п.5.9. Договору, Товариство отримує від платіжних установ, у вигляді реєстрів, які автоматизованим шляхом із врахуванням вказаного платником призначення платежу зараховуються на особовий рахунок споживача та відображаються в Абонентській книжці особового рахунку № НОМЕР_4 .

У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань в частині розрахунків за спожиту електричну енергію, по об`єкту, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із врахуванням часткових оплат утоворилась заборгованість в розмірі 5 692,68 за період з 03.2021 р. по 09.2023р..

Позивач вказує на те, що посилаючись на п.п.5,6 ч.1 ст. 1, п.2 ч.1 ст.5, п.5 ч.2 ст. 7, ст.9 ЗУ «Про ЖКП», 322,ч.1 ст. 543, ч.1, абз. 2 ч.2 ст. 16 ЦК України та ст.ст. 4,16, ч.2 ст. 19 ЦПК України, ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» скористалося своїм правом щодо здійснення такого захисту, шляхом звернення з позовною заявою щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 5 692,68 грн.

У зв`язку з чим керуючись ст. 42, 43, 64, 182 ЦПК України, та просить: долучити та врахувати дані письмові пояснення до матеріалів цивільної справи №308/17173/23. Відкрити провадження у цивільній справі №308/17173/23.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про усунення недоліків та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху постановлено 09.10.2023 та направлено на електронну пошту позивача що вказана у позовній заяві.

Згідно довідки про доставку електронного документу «Ухвала» від 09.10.2023 по справі №308/17172/23, - документ доставлено до електронного кабінету позивача 12.10.2023 19:41:20.

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвалу від 09.10.2023 по справі №308/17172/23 доставлено до електронної скриньки 13.10.2023.

Верховний Суд у постановах від 30.11.2022 у справі № 759/14068/19, від 20.01.2023 у справі № 465/6147/18 зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч.1-3, 6 ст. 124 ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачу було надано строк для усунення недоліків, а саме п`ять днів з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, ухвалу отримано позивачем 12.10.2023 в «Електронному суді», 13.10.2023 отримано на його електронній пошті, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, строк наданий позивачу для усунення недоліків закінчився 17.10.2023 (або 19.10.2023 року, з часу отримання листа з копією ухвали суду від 09.10.2023 року на електронну пошту).

Разом із тим заяву про усунення недоліків позивач до суду направив 23.10.2023. Позивач клопотання про поновлення пропущенного строку не подавав. При цьому слід констатувати, що доказів на підтвердження того, що ухвалу про залишення позовної заяви без руху ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» отримано або зі змістом такої ознайомлено 16.10.2023, до поданої заяви не додано.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що строк для усунення недоліків позовної заяви, установлений ухвалою судді від 09.10.2023 року закінчився, позивач у зазначений строк недоліки позовної заяви не усунув та не заявляв про поновлення пропущеного процесуального строку, позовну заяву необхідно вважати не поданою та повернути позивачеві.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії", № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Разом із тим, слід зазначити, що стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

В даному випадку, позивачем не дотримано процесуальних строків, а саме заява про усунення недоліків надійшла до суду після закінчення терміну, що згідно ухвали від 09.10.2023, був наданий позивачу для усунення недоліків, та клопотань про поновлення процесуального строку не заявляє.

Тому вказана обставина, не є надмірним формалізмом.

Таким чином з наведеного вбачається, що недоліки на які вказано в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2023 про залишення позовної заяви без руху у строк передбачений ухвалою суду позивачем не усунуто.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження без доданих до позовної заяви копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Вважаю за необхідне вказати на те, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, з огляду на вказане, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Окрім того, право заявника на судовий захист не порушено, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATTЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородського ЦОК, Габора Я.М. до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,- вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи,якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош