РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 567/7/22

Провадження № 22-ц/4815/75/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Мороз А.В.

за участю: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія" на заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 ( правонаступник ОСОБА_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія" про повернення земельних ділянок та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія" в якому просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія" повернути їй земельні ділянки площею 1,1357 га площею 0,0952 га призначені для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка С.М., про державну реєстрацію права оренди цих земельних ділянок відповідачем.з одночасним припиненням права оренди щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 площею 1,1357 га та земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0308 площею 0,0952 га

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що жодних договорів між нею та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про право оренди не укладалося. ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, просить повернути їх та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, належних їй.

Заочним рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :07:001:0301 площею 1,1357 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка Сергія Михайловича, індексний номер рішення: 46271510 від 03.04.2019, про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 30991608, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 площею 1,1357 га з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 площею 1,1357 га.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :067:0021:03081 площею 0,0952 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області.

Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка Сергія Михайловича, індексний номер рішення: 46273288 від 03.04.2019, про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 30993262, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :067:0021:03081 площею 0,0952 га з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :067:0021:03081 площею 0,0952 га.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 23 вересня 2022 року виправлено описку в резолютивній частині судового рішення шляхом виправлення кадастрового номера земельної ділянки з помилкового :067:0021:03081 на правильний :06:002:0308.

На вказане рішення суду ТОВ «Західна агровиробнича компанія» подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що єдиною підставою для висновку про те, що позивач не підписувала договори оренди були пояснення представника позивача та відсутність відзиву.

Вказує, що пояснення представника позивача не є допустимим доказом, а відсутність відзиву не можна ототожнювати з визнанням позову.

Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, оскільки у справі не проводилась судово-почеркознавча експертиза.

Стверджує, що матеріали справи містять докази укладення позивачем договору оренди землі. Відповідачем долучені завірені копії договорів, які містять підписи орендодавця. Крім того відомості про договірний характер відносин між сторонами наявні в Державному реєстрі речових прав.

Також зазначає, що позивачем отримувалась орендна плата, що підтверджується: видатковим касовим ордером від 13.09.2021 року з якого вбачається, що позивач отримала орендну плату за 2021 рік; відомістю №2338 на реалізацію с/г продукції від 27.11.2020 року за якою позивач отримала від відповідача кукурудзу.

Обґрунтовує неможливість подання доказів у визначений процесуальним законом строк через перебування документів за межами Рівненської області без можливості доступу, введенням воєнного стану та кадровими змінами у юридичному відділі підприємства.

Враховуючи викладене просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити у задоволенні позову.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року до участі в даній справі залучено ОСОБА_3 , як правонаступника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.128, 198-203).

Судом встановлено, що на час виникнення спору ОСОБА_2 була власником земельної ділянки кадастровий номер :07:001:0301, площею 1,1357 га та земельної ділянки кадастровий номер :06:002:0308, площею 0,0952 га, які знаходяться на території Вельбівненської сільської ради Острозького району Рівненської області (на даний час Острозька ОТГ Рівненської області).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право оренди на належні їй земельні ділянки отримало ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Підставою для державної реєстрації державним реєстратором вказані договори оренди землі від 22.03.2019 між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та ОСОБА_2 . Строк дії оренди за даними угодами встановлено 7 років.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24, 6.35-6.39 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила про таке: «У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76,102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.

Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.

У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше).

Висловлене вище про можливість визначити фактичне укладення правочину у спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечить викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) правовому висновку про те, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 6 статті 3 ЦК України).

У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium («заборона суперечливої поведінки»), згідно із якою ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Відповідно до норм закріплених у статтях 12 та 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Підставою поданого ОСОБА_2 позову є неукладення договорів оренди землі, тобто відсутність волевиявлення, спрямованого на виникнення цивільних прав та обов`язків за цими договорами.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач будь-яких належних та достатніх доказів про те, що вона не підписувала договорів оренди землі суду не надала.

Зробивши висновки про неукладеність договорів оренди землі, врахувавши, що позивач як власник земельної ділянки не підписував такі договори, суд першої інстанції безпідставно обмежив предмет доказування у справі лише встановленням факту підписання чи не підписання додаткових угод. Такі висновки суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

На спростування доводів позивача про те, що договори оренди землі з ТОВ «Західна агровиробнича компанія» вона не укладала, відповідач надав до суду першої інстанції докази визнання позивачкою факту укладення договору, зокрема докази сплати орендної плати за 2020-2021 рік.

Позивач не спростувала прийняття такої оплати, тому колегія суддів вважає, що дії позивача, яка уклала договори оренди, за якими право оренди належних їй земельних ділянок набуло ТОВ «Західна агровиробнича компанія», отримувала орендну плату від цього товариства, а згодом доводить, що вказані договори є неукладеними, суперечать її попередній поведінці (укладення договорів оренди та отримання плати за користування земельними ділянками) і є недобросовісними.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач не довела відсутність свого волевиявлення на надання права оренди належних їй земельних ділянок ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Оскільки презумпцію чинності договорів оренди від 22.03.2019 року не спростовано, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» задовольнити.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року скасувати.

В позові ОСОБА_2 ( правонаступник ОСОБА_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія" про повернення земельних ділянок та скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 жовтня 2023 року.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.