Справа № 134/1473/23
Провадження № 22-ц/801/2098/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 рокуСправа № 134/1473/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника заявника Менчука М.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менчука Максима Володимировича на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме того, що він здійснює постійний догляд за своєю бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом ІІ групи та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 , більше як п`ять років постійно хворіє на ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу, має проблеми з опорно - руховим апаратом. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 363311 від 13.07.2023 року, крім того, відповідно до заключення лікарсько-консультативної комісії № 213 від 28.06.2023 року остання потребує постійного стороннього догляду інші особи, щоб могли здійснювати догляд відсутні окрім її внука ОСОБА_1 .

Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право, визначене ст. 26 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на звільнення з військової служби.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Менчук Максим Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким встановити факт що має юридичне значення, а саме того, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за особою, яка є інвалідом ІІ групи та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, для оформлення звільнення з військової служби на підставі абз. 7 підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто, відсутній державний або інший орган, який уповноважений посвідчувати такий факт.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зазначає наступне.

Згідно з ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що законом визначено інший, позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою похилого віку, про встановлення якого просить заявник та порядок звільнення із військової служби передбачено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008. У зв`язку з викладеним, враховуючи роз`яснення, викладені у Листі ВСУ від 01.01.2012 року, суд вважав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційний суд частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Як встановлено зі змісту поданої заяви, заявник просить встановити факт здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка потребує такого догляду з його боку, і він є єдиною особою, яка може здійснювати такий догляд.

Відповідно до заяви, вказаний факт йому потрібно встановити, оскільки такий породжує для нього виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу».

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У пункті 2 вказаної постанови містяться роз`яснення про те, що суди при вирішенні питання про підвідомчість справи мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Порядок вирішення питання можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду визначено Законом України «Про соціальні послуги», Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 року № 1040. Вказані нормативно-правові акти визначають порядок отримання статусу фізичної особи, яка надає соціальні послуги з догляду, внесення відомостей про таких осіб до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, порядок отримання витягу з такого Реєстру.

Факт постійного надання соціальних послуг (догляду) інвалідам та хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, може бути встановлений структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі із дотриманням Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Пунктом 3 ч. 6 ст. 13 вищезазначеного Закону для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями, проте для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні.

Формування Реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про соціальні послуги» здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг.

Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений Постановою КМУ від 27.01.2021 року № 99.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 року № 1040 затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі.

Таким чином, законом визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні.

При цьому, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вважав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні заяви.

Натомість, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 287/167/18-ц від 30.01.2020 року викладено наступний висновок: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Тому, суд першої інстанції повинен був відмовити у відкритті провадження у справі або закрити провадження у справі, оскільки вимоги позивача в судовому порядку взагалі розглядатися не можуть, у зв`язку з тим, що порядок встановлення факту, що має юридичне значення, а саме того, що він здійснює постійний догляд за особою, яка є інвалідом ІІ групи та за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, визначений відповідним законодавством в позасудовому порядку, а тому не може бути встановлений в порядку окремого провадження відповідно до глави 6 розділу ІV Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції хоч і дійшов обґрунтованого висновку, що законом визначено інший, позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка є інвалідом ІІ групи, про встановлення якого просить заявник, однак оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 255; 256; 367; 374; 377; 381; 382; 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менчука Максима Володимировича задовольнити частково.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2023 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук