Справа № 306/1634/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 15 грудня 2022 року (у складі судді Ганчак Л.Ф.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Страхова група ТАС» про стягнення матеріальних збитків і моральної шкоди заподіяних у результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2022 р.

Просив стягнути з АТ «СГ ТАС» (приватне) на свою користь:

- 65 210,67 грн. заподіяної матеріальної шкоди (страхового відшкодування);

-20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 08.08.2020 р. близько 07.45 год. по вул. Верховинській у м. Свалява сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки BMW 5,20 D, р.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням і автобуса марки «ПАЗ 3205», р.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 .

Встановлено, що саме водієм автобуса ПАЗ ОСОБА_3 не дотримано правил дорожнього руху (неправомірні дії), що призвело до пошкодження транспортного засобу марки BMW, яким керував позивач.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки BMW під керуванням позивача отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність водія (третьої особи, що керує транспортним засобом) автобуса ПАЗ 3205, р.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , 2005 р. випуску, застраховано в страховій компанії АТ «СГ «ТАС» (приватна), що підтверджується полісом АР/7980772 від 19.06.2020 р. за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до наявного полісу страхування серії АР/7980772 від 19.06.2020 р. та згідно з ч.15.1 ст. 15 Закону за першим типом застрахована відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, будь-якою особою, яка експлуатує його на законних підставах. Ліміт виплат за майнову шкоду складає 130 000 грн.

Згідно з висновком № 55/2020 авто-товарознавчого дослідження із визначення матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки BMW-32D, державний номерний знак НОМЕР_4 від 20.11.2020 р., у результаті його пошкодження при ДТП складає 62 010 ,67 грн.

Одночасно до суми відшкодування позивач додав витрати на експертні послуги, які склали 3200 грн.

Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/7980772 від 19.06.2020 р. застраховано у АТ «СГ «ТАС», позивач неодноразово звертався до страхової компанії АТ «СГ «ТАС» з вимогами про отримання страхового відшкодування у повному обсязі, що підтверджується листами від 19.11.2021 р. до Моторного страхового бюро України, де отримано відповідь № 4-04/42768 від 26.11.2021 р., у якому рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання в судовому порядку. Повторний лист-заява до Моторного (транспортного) страхового бюро направлено 03.02.2022 р., відповіді на який не отримано.

У подальшому позивач неодноразово звертався до відділення поліції № 1 Мукачівського РУП ГУПН в Закарпатській області та прокуратури, однак належної відповіді не отримав. 23.05.2022 р. чергове звернення до АТ «СГ ТАС» (приватне), однак станом на 22.08.2022 р. відповіді не отримано.

Так, на неодноразові листи позивач від відповідача жодного разу не отримав ні відповіді, ні страхового відшкодування частково чи повністю, у зв`язку з чим звернувся у суд із цим позовом.

Рішенням Свалявського районного суду від 15 грудня 2022 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-неправомірні дії водія автобуса ПАЗ були наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, відтак наявність вини не є обов`язковою;

-водія автобуса ПАЗ не притягнуто до відповідальності через сплив строків притягнення особи до адміністративної відповідальності.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу АТ «СГ ТАС» (приватне) просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до того, що ні в постанові Свалявського районного суду від 27.10.2020 р., ні в постанові Закарпатського апеляційного суду від 12.10.2021 р. не встановлено, що в діях водія наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У ДТП брав участь транспортний засіб із реєстраційним номером НОМЕР_5 , який не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СГ ТАС» (приватне) на момент ДТП.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи: ОСОБА_4 (представник ОСОБА_1 ) у порядку ч.3 ст. 240 ЦПК України (а.с.125), а відповіда шляхом надіслання судової повістки про виклик на електронну адресу (а.с.128), про причини своє неявки сторони не повідомляли.

Суд виходив із того, що для вирішення питання про стягнення коштів позивачем не надано постанову про притягнення до відповідальності ОСОБА_5 за ст. 124 КпАП України.

До позовної заяви додано страховий поліс на транспортний засіб ПАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , у той час як згідно з постановою від 27.10.2020 р. (справа № 306/1092/20) транспортний засіб, яким керував ОСОБА_5 , має д.н.з. НОМЕР_6 .

Вина ОСОБА_5 у спричиненні шкоди в результаті ДТП, яке сталося 08.08.2020 р. за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , не доведена, а тому страхова компанія не може відшкодовувати збитки, заподіяні транспортному засобу, яким керував позивач.

У зв`язку з відмовою позову в частині стягнення коштів за заподіну шкоду не підлягає задоволенню позов у частині стягнення моральних збитків.

При цьому встановив, що 08.08.2020 р. близько 07.45 год. по вул. Верховинській у м. Свалява сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки BMW 5,20 D, р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автобуса марки «ПАЗ 3205», р.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Свалявського районного суду від 27.10.2020 р. (справа № 306/1092/20) (а.с.44-47) провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрите на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, яка постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.10.2021 р. залишена без змін (а.с.48-53).

Із постанови Закарпатського апеляційного суду від 12.10.2021 р. вбачається, що «...з наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, дії котрого з водіїв призвели до настання ДТП» ( а.с.51, абз.9).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті1).

За вимогами статті 3 зазначеного Закону України обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до ДТП, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону 3 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно з частиною другою етапі 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, в зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, унаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у договірному зобов`язанні є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його користь, як третьої особи, страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), який зводиться до наступного. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 11 серпня 2021 року у справі № 554/8473/19 (провадження № 61-14373св20).

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою цієї статті унормовано, що ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

По-перше, ні постановою Свалявського районного суду від 27.10.2020 р. (а.с.44-47), ні постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.10.2021 р. (а.с.48-53) у справі № 306/1092/20 вина водія автобуса ПАЗ ОСОБА_3 унаслідок ДТП, яка мала місце 08.08.2020 р., не була встановлена. Судами констатовано, що в цілому із наявних у справі доказів неможливо встановити, дії якого з водіїв призвели до настання події ДТП.

По-друге, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був забезпечений АТ «СГ ТАС» (приватне) транспортний засіб ПАЗ 3205 номерний знак НОМЕР_2 (а.с.54), натомість по справі № 306/1092/20 йде мова про транспортний засіб ПАЗ, державний номерний знак НОМЕР_5 , можливо припустити, що мова йде про описку в постановах судів, однак ОСОБА_1 не подавав заяв про виправлення описок (зворотного не доведено).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону № 1961-IV. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Як убачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки BMW 520 D державний номерний знак НОМЕР_4 складає 664865,44 грн., не менша ринкової вартості 62010,67 грн. У такому випадку, оскільки такий транспортний засіб відновлювати економічно недоцільно, матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля марки BMW 520 D державний номерний знак НОМЕР_4 складає 62010,67 грн. (а.с.15).

Тобто, ремонт вказаного автомобіля є економічно необґрунтованим, оскільки витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди. При цьому в суді першої інстанції не розглядалось питання щодо визнання власником транспортного засобу фізично знищеним.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Свалявського районного суду від 15 грудня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 27 жовтня 2023 р.

Судді: