Справа № 453/1221/23
№ провадження 2/453/391/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И /заочне/
24 жовтня 2023 року Сколівський районний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Брони А.Л.,
секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,
без учасників справи,
розглянувши у залі суду у місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сколівської міської ради Львівської області, про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні спільним майном на праві спільної сумісної власності для співвласників багатоквартирного будинку,-
20.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сколівської міської ради Львівської області, в якій просить зобов`язати відповідачку ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні спільним підвалом у багатоквартирному будинку, відкрити хвіртку та надати йому доступ до підвалу, як співвласнику багатоквартирного будинку; зобов`язати ОСОБА_2 прибрати своє каміння з прибудинкової території багатоквартирного будинку та очистити територію земельної ділянки, на якій були посаджені фруктові дерева; зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати матеріальну шкоду за викорчовування та знищення фруктових дерев, які були висаджені на прибудинковій території багатоквартирного будинку та моральну шкоду, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями органів місцевого самоврядування та державної влади.
Ухвалою судді від 15.08.2023 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі на підставі ч.5 ст. 279 ЦПК України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу квартири, який зареєстрований в реєстрі під № 336 приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк О.І. 23.03.2015 року та Витягу про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер 35279404 від 23.03.2015 року. Громадянка ОСОБА_2 , яка проживає в сусідній з позивачем квартирі під АДРЕСА_2 , створила, на переконання позивача, перешкоди у користуванні спільним майном, зокрема допоміжними приміщеннями, а саме спільним підвалом. Крім того, позивач зазначає, що відповідачка повикорчовувала та знищила посаджені ним на прибудинковій території фруктові дерева, а на місці дерев закинуто камінням. На його звернення, зауваження та прохання така не реагує, забрати каміння з прибудинкової території відмовляється. На місце події ним неодноразово викликалися працівники поліції та комісія з міської ради у складі провідних спеціалістів.
Також позивач зазначає, що органи місцевого самоврядування не вжили жодних заходів щодо розв`язання спору та захисту його прав, діючи в такий спосіб на користь відповідачки, покриваючи її неправомірні дії. Позивач вказує, що намагався вирішити спірні питання зі ОСОБА_2 в добровільному порядку, однак вона відмовилася.
З метою захисту своїх прав позивач звертався до Сколівської міської ради із заявою від 12.10.2022 року, до Стрийської районної державної адміністрації - від 12.10.2022 року, а також до ВП №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області. Таким чином він намагався врегулювати спір досудовим способом. Однак від вищевказаних органів постійно отримував незаконні, на його думку, відписки, які, по суті, не вирішували спірне питання.
Відповідачка ОСОБА_2 про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подала.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сколівська міська рада Львівської області, будучи належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, поясненнь з приводу позову суду не надала.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
У зв`язку з викладеним судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.03.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 336.
Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 23.03.2015 року приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюком О.І. за № 35279404.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади, виданого Сколівською міською радою 06.12.2022 року за № 2022/001835412, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10ААВ № 715121, виданої Дрогобицькою Міжрайонною МСЕК, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання довічно.
Як зазначено позивачем, відповідачка ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_4 та є його сусідкою. На даний час між ними виникли неприязні відносини через те, що відповідачка зі слів позивача створила йому перешкоди у користуванні спільним майном, а саме спільним підвалом. Також позивач стверджує, що ОСОБА_2 повикорчовувала та знищила посаджені ним на прибудинковій території фруктові дерева, а на місці дерев порозкидала каміння. На його звернення, зауваження та прохання ОСОБА_2 не реагує, забрати каміння з прибудинкової території відмовляється. На місце події позивачем неодноразово викликалися працівники поліції та комісія з міської ради у складі провідних спеціалістів, однак спір між сторонами врегулювати не вдалось.
В матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 , з яких вбачається, що 20.07.2022 року та 12.10.2022 року він звертався до Сколівської міської ради Львівської області та Стрийської районної державної адміністрації з проханням розглянути його звернення та допомогти йому у вирішенні питання щодо неправомірних дій його сусідки ОСОБА_2 , яка порушує правила добросусідства, а саме знищила фруктові дерева, висаджені ним на прибудинковій території, та не впускає до загального підвалу будинку. Також у даних заявах позивач просив притягнути таку до адміністративної відповідальності за ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.
Відповідно до вимог статті 391 ЦК України та статті 150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно положень ст.1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири.
Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
Співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (п.1 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку").
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми.
Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Крім того, суд може захистити лише порушене право позивача на момент розгляду спору в суді.
Позивач в обґрунтування позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні спільним майном посилався на те, що відповідачка самовільно зайняла підвальне приміщення у будинку АДРЕСА_5 , закривши металічні хвіртки для входу в підвал на замки, чим порушила його право, як співвласника будинку на володіння і користування спільним майном.
Однак матеріали справи не містять доказів того, що самовільне зайняття підвального приміщення у вказаному вище будинку, а саме шляхом закриття металічної хвіртки для входу у підвал на замки, здійснено саме ОСОБА_2 і на час ухвалення рішення продовжує існувати.
Так, суд звертає увагу на заяви позивача до органів місцевого самоврядування із проханням допомогти йому у вирішенні питання щодо неправомірних дій його сусідки ОСОБА_2 , яка порушує правила добросусідства, а саме знищила фруктові дерева, висаджені ним на прибудинковій території, та не впускає його до загального підвалу будинку, однак такі заяви також не можуть свідчити про факт неправомірних дій саме ОСОБА_2 .
Жодних інших належних, допустимих та достатніх доказів в розумінні цивільного процесуального закону позивачем не надано, не заявлено клопотань про їх витребування, не повідомлено про причини неможливості подати такі докази.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати йому матеріальну шкоду за викорчовування та знищення фруктових дерев, які були висаджені на прибудинковій території багатоквартирного будинку, та моральну шкоду, а також відшкодувати моральну шкоду, завдану неправомірними діями органів місцевого самоврядування та державної влади, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92 року № 6, п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001).
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Аналізуючи вказані норми права суд приходить до висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе внаслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.
Встановивши відсутність як з боку відповідачки, та з боку органів місцевого самоврядування дій, які б давали правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому матеріальної та моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичних осіб суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю.
Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 279, 280, 281 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 373 ЦК України, Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Сколівської міської ради Львівської області, про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні спільним майном на праві спільної сумісної власності для співвласників багатоквартирного будинку відмовити.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування сторін у справі:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_3 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_3 .
Суддя