АПЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/9565/22

провадження 22-ц/822/629/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Кулянди М.І.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_4

апеляційна скарга ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2023 року, головуючий у першій інстанції Гавалешко П.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у жовтні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 12 вересня 2012 року актовим записом №1365, розірваний рішенням Шевченківського райсуду м. Чернівці від 08 лютого 2022 року.

За час шлюбу набуто транспортний засіб марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 відчужено транспортний засіб без згоди другого з подружжя у серпні 2022 року.

Згідно звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року ринкова вартість транспортного засобу марки BMW моделі 3301 тип легковий седан-в 2019 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 становить 1487800 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості автомобіля марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року в сумі 743500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість частини автомобіля марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року в сумі 743500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, джерело набуття спірного майна.

Вказує, що транспортний засіб є особистою приватною власністю ОСОБА_4 , оскільки придбаний в період фактичного припинення шлюбних відносин за особисті грошові кошти від продажу транспортних засобів, набутих до шлюбу.

Посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу встановлено, що сторонами не заперечується припинення фактичних шлюбних відносин понад чотири місяці тому, тобто з липня 2021 року.

Вважає, що звіт про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року не є належним та допустимим доказом ринкової вартості транспортного засобу, оскільки об`єкт оцінки не оглядався.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03 серпня 2022 року за ціною 640000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Палій О.С., просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Зазначає, що ОСОБА_4 не спростовано презумпцію спільності майна, набутого сторонами за час шлюбу, не доведено придбання спірного транспортного засобу за власні кошти, отримані від продажу автомобілів, набутих до шлюбу.

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_1 заперечувалось припинення фактичних шлюбних відносин у липні 2021 року, доводилось спільне проживання подружжя до жовтня 2021 року.

Також ОСОБА_4 у письмових поясненнях зазначалося про спільне проживання сторін протягом півроку після розірвання шлюбу.

За обставин відчуження ОСОБА_4 майна без згоди іншого подружжя, та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної вартості, звітом про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року визначено ринкову вартість подібного за своїми якостями майна автомобіля марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року в сумі 1487000 грн.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягає захисту право ОСОБА_1 на стягнення з ОСОБА_4 грошової компенсації частини вартості транспортного засобу марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року в сумі 743500 грн.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що об`єктом спільної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є автомобіль марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року, ОСОБА_4 розпорядився майном на власний розсуд без згоди другого з подружжя ОСОБА_1 , не в інтересах сім`ї.

Водночас суд першої інстанції визначив вартість майна, що підлягає поділу, на підставі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року, за яким вартість транспортного засобу марки BMW моделі 3301 тип легковий седан-в 2019 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 становить 1487800 грн.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає в частині.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції 12 вересня 2012 року актовим записом №1365, розірваний рішенням Шевченківського райсуду м. Чернівці від 08 лютого 2022 року.

За довідкою Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Чернівецькій області від 2 серпня 2022 року №31/24/1997-05-2022 здійснено реєстрацію транспортного засобу марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_2 власник ОСОБА_4 24 вересня 2021 року.

Проведена операція заміни номерних знаків на НОМЕР_1 25 вересня 2021 року.

Здійснено перереєстрацію транспортного засобу на іншу особу 03 серпня 2022 року.

Згідно звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року ринкова вартість транспортного засобу марки BMW моделі 3301 тип легковий седан-в 2019 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 становить 1487800 грн.

До матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купівлі-продажу транспортного засобу від 03 серпня 2022 року, посвідчений Територіальним сервісним центром МВС №8048 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м.Київ, за яким продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 , ціна складає 640000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартості частини автомобіля марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року в сумі 743500 грн.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалося набуття за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобіля марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року, здійснення ОСОБА_4 розпорядження майном на власний розсуд без згоди другого з подружжя ОСОБА_1 .

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 містить доводи щодо неповного з`ясування обставин джерела придбання транспортного засобу марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 , заперечення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на майно.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення частини першої статті 61 СК України № 1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене уст. 69 СК України.

Згідно із положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Положення частини п`ятої статті 71 СК України не вимагають обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18).

У пунктах 22, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

ОСОБА_4 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на набуте за час шлюбу майно транспортний засіб марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 .

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

ОСОБА_4 не надано доказів на доведеність джерела набуття спірного транспортного засобу, в тому числі, за його особисті кошти від продажу транспортних засобів, набутих до шлюбу.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на набуття транспортного засобу у вересні 2021 року за час фактичного припинення шлюбних відносин.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4 про встановлення рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що сторонами не заперечується припинення фактичних шлюбних відносин понад чотири місяці тому, тобто з липня 2021 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08 лютого 2022 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу вбачається, що судом першої інстанції не досліджувалися та не встановлювалися обставини проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю на час звернення до суду з позовом.

Навпаки, ОСОБА_1 зазначалося про припинення фактичних шлюбних відносин у жовтні 2021 року із посиланням на акт комісії комунального підприємства «Містосервіс» від 05 жовтня 2021 року №125.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року до матеріалів справи приєднано договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купівлі-продажу транспортного засобу від 03 серпня 2022 року, посвідчений Територіальним сервісним центром МВС №8048 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м.Київ, за яким продавець передав у власність покупця транспортний засіб марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 .

У матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 про відчуження транспортного засобу, використання отриманих коштів на потреби сім`ї.

Установивши, що транспортний засіб марки BMW моделі 3301 випуску 2019 року з номерним знаком НОМЕР_1 , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відчужений ОСОБА_4 без згоди другого з подружжя ОСОБА_6 , проте ОСОБА_1 не оспорює зазначений договір купівлі-продажу, а просила врахувати його вартість при поділі спільного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що право ОСОБА_6 на об`єкт права спільної сумісної власності підлягає захисту шляхом врахування вартості частини відчуженого без її згоди майна при поділі майна.

Пред`явлений ОСОБА_6 позов в частині стягнення грошової компенсації вартості відчуженого транспортного засобу відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки ОСОБА_6 надається згода на позбавлення її частки у праві власності, в свою чергу, отримуючи грошову компенсацію в якості відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) зроблено висновок, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Встановлення вартості спірного майна судом здійснено на підставі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року, за яким ринкова вартість транспортного засобу марки BMW моделі 3301 тип легковий седан-в 2019 року випуску з номерним знаком НОМЕР_1 становить 1487800 грн.

Заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на невідповідність вказаного звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року вимогам нормативно-правових актів.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У частині 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі - Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно із пунктом 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту №1).

За змістом пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі N 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі N 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі N 917/628/17.

Між тим, пунктами 15, 16 Національного стандарту N 1 регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки в разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.

При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.

Зі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року вбачається, що додана до звіту інформація про об`єкт порівняння отримана з мережі Internet.

Оцінювачем проведено аналіз інформації щодо продажу подібного рухомого майна на вторинному ринку та підібрано лише один об`єкт для порівняння.

Отже, середня ринкова ціна транспортного засобу за інформацією, отриманою з мережі Internet, визначена оцінювачем за лістинговою (пропозиційною) ціною на один подібний об`єкт.

Водночас скріншот сторінки мережі Internet з лістинговою (пропозиційною) ціною не містить відомостей коли здійснено пропозицію ціни на подібний об`єкт.

У свою чергу, у звіті про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єкту дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту N 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Ураховуючи наведене судом першої інстанції безпідставно визначено ринкову вартість спірного майна на підставі звіту про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Проф Плюс Експерт» від 06 жовтня 2022 року.

За відсутності інших доказів вартості спірного транспортного засобу розмір грошової компенсації слід визначити відповідно до ціни, визначеної договором між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 купівлі-продажу транспортного засобу від 03 серпня 2022 року, посвідченого Територіальним сервісним центром МВС №8048 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в м.Київ, в сумі 640000 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2023 року підлягає зміні в частині визначення розміру грошової компенсації вартості частини автомобіля марки BMW моделі 3001 випуску 2019 року в сумі 743500 грн. з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 7435 грн. коп. відповідно до квитанції Акціонерного товариства «Приватбанк» від 24 жовтня 2022 року №0.0..1.

ОСОБА_4 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 11152 грн. 50 коп. відповідно до квитанції Акціонерного товариства «Абанк» від 21 липня 2023 року №13088217.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 вересня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки BMW моделі 3001 випуску 2019 року в сумі 320000 грн.

Отже задоволена позовна вимога про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 частини вартості транспортного засобу на суму 320000 грн. становить 43 % заявлених ОСОБА_1 вимог.

За таких обставин на ОСОБА_4 слід покласти судові витрати з сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 43%, що становить 3197 грн. (7435 грн. х 43 %), на ОСОБА_1 - судові витрати з сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 43%, що становить 4796 грн. (11152 грн. 50 коп. х 43 %).

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 квітня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки BMW моделі 3001 випуску 2019 року в сумі 320000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 563 грн. 73 коп.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 3 жовтня 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

М. І. Кулянда