Справа № 523/9113/23
Провадження №2/523/3662/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса цивільну справу № 523/9113/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» про стягнення інфляційних витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Північ Транс» про стягнення інфляційних витрат. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 10.01.1993 року з вини працівника АТП 15130 водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом «Ікарус 280», д/н НОМЕР_1 ОДР, який належав АТП 15130, скоїв дорожньо транспортну пригоду, внаслідок якої позивач стала інвалідом ІІ групи довічно. Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.1993 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України та засуджено до чотирьох років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортним засобом строком на два роки.

22.05.2008 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси за результатами розгляду цивільної справи № 2-2/2008 про відшкодування заподіяної шкоди затверджено мирову угоду, укладену 22.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Північтранс». Так, відповідно до п. 3 затвердженої мирової угоди відповідач зобов`язується перерахувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно заробіток в розмір середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (Держкомстат).

Позивач зазначає про те, що починаючи з травня 2008 року по лютий 2018 року відповідач виконував зазначену вище ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року про затвердження мирової угоди, яке набрало законної сили 02.10.2019 року. Проте в останні п`ять років ухиляється від виконання зазначеного судового Рішення. В зв`язку із чим ОСОБА_1 була змушена в черговий раз звернутися до суд з позовом про спонукання до виконання зазначеної мирової угоди.

Так, протягом 2021 року відповідач сплачував на користь ОСОБА_1 щомісячне відшкодування в розмірі 12759,00 грн. на підставі попередніх статистичних даних. Разом з тим, згідно довідки Державної Служби Статистики вихід. №15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022 року середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021 році становила 14902,00 грн. Внаслідок чого, на виконання п. 3 мирової угоди від 22.05.2008 року відшкодування за 2021 рік підлягало корегуванню, так як з`явились статистичні данні за 2021рік, за такою формулою: 14902 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021 році) 12759 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2020 році) х 12 місяців = 25716 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, а саме стягнуто з ТОВ «Північтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 25 716 грн. Постановою Одеського Апеляційного суду від 14.03.2023 року Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2022 року по справі №523/3278/22 залишено без змін.

Таким чином в зазначених судових рішеннях суд першої і апеляційної інстанції підтвердили наявність заборгованості ТОВ «Північ Транс» перед ОСОБА_1 в сумі 25 716 грн. станом на 28.01.2022 року (дата оприлюднення статистичних даних).

04.04.2023 року ТОВ «Північ Транс» на виконання Рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/3278/22 перерахувало на рахунок ОСОБА_1 25 716 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, у позивача є право стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання Мирової Угоди від 22.05.2008 року в період з 29.01.2022 р. (оскільки 28.01.2022 року були оприлюднені відповідні статистичні дані) по 03.04.2023 року (дата що передує дню виконання зобов`язання). Позивачем розраховано інфляційні втрати через прострочення виплати відшкодування, які склали 7395 грн. 92 коп., та розраховано 3% річних, котрі склали 906 грн. 75 коп.

А тому, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із ТОВ «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3 % річних через прострочення виплати корегування відшкодування за 2021 рік в сумі 8302,67 грн., з яких 7395,92 грн. інфляційні витрати, 906,75 грн. 3 % річних.

Суд констатує, що 05.07.2023 року представником відповідача ТОВ «Північ Транс» Мальцевим В.М. було надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо поданого позову, представник відповідача вказує на те, що позивачем вірно зазначено, що 03.04.2023 року ТОВ «Північ Транс» здійснило виплату суми заборгованості у розмірі 25716,00 грн. З урахуванням дати, коли позивачу стало відомо, що його права порушені, строк позовної давності (1 рік) за позовною вимогою про стягнення штрафних санкцій (3% річних та інфляційних збитків) на суму 25716,00 грн. сплинув ще 29.01.2023 року, а відтак позивачем пропущений. Позивач невірно розрахував штрафні санкції, оскільки взяв до уваги не вірний період. Окрім того, позивач зробив невірний розрахунок індексу інфляції.

Суд констатує, що 01.08.2023 року позивачем ОСОБА_1 було надано відповідь на відзив, в якому вказує на те, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Відтак, посилання представника відповідача про застосування наслідків пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності в один рік, як до вимог про штрафні санкції, не заслуговують на увагу.

В Довідці Державної Служби Статистики вихід. №15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022 року зазначено: «розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників у галузі "Промисловість" по України за січень-грудень 2021 року становив 14902 грн (дані наведено без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях). Інформація оприлюднена [тобто станом на 28.01.2022 р. вже є загальнодоступною] на офіційному вебсайті Держстату (www.ukrstat.gov.ua) у розділі "Статистична інформація"/"Демографічна та соціальна статистика"/"Ринок праці"/"Оплата праці та соціально-трудові відносини"». З наведеного вбачається, що відповідач вже з 28.01.2022 р. мав можливість отримати відповідні статистичні данні для проведення перерахунку відшкодування за 2021 рік, оскільки згідно п. 3 Мирової Угоди взяв на себе відповідні зобов`язання.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 02.06.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Однак, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача ТОВ «Північ Транс» - Макаренко В.В. в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.05.2008 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси за результатами розгляду цивільної справи № 2-2/2008 про відшкодування заподіяної шкоди затверджено мирову угоду, укладену 22.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Північтранс». Так, відповідно до п. 3 затвердженої мирової угоди відповідач зобов`язується перерахувати на рахунок ОСОБА_1 довічно, щомісячно заробіток в розмір середньомісячної заробітної плати у галузі «Промисловість» на підставі довідки Державної Служби Статистики (Держкомстат). Ухвала від 22.05.2008 року набрала законної сили 28.05.2008 року.

Так, протягом 2021 року відповідач сплачував на користь ОСОБА_1 щомісячне відшкодування в розмірі 12759,00 грн. на підставі попередніх статистичних даних. Разом з тим, згідно довідки Державної Служби Статистики вихід. №15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022 року середньомісячна заробітна плата в галузі «Промисловість» в 2021 році становила 14902,00 грн. Внаслідок чого, на виконання п. 3 мирової угоди від 22.05.2008 року відшкодування за 2021 рік підлягало корегуванню, так як з`явились статистичні данні за 2021рік, за такою формулою: 14902 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2021 році) 12759 грн. (середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника в галузі «Промисловість» у 2020 році) х 12 місяців = 25716 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2022 року у цивільній справі № 523/3278/22 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено, а саме стягнуто з ТОВ «Північтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті грошового відшкодування, яка утворилася за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року в розмірі 25 716 грн.

Постановою Одеського Апеляційного суду від 14.03.2023 року Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03.06.2022 року по справі № 523/3278/22 залишено без змін.

04.04.2023 року ТОВ «Північ Транс» на виконання Рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/3278/22 перерахувало на рахунок ОСОБА_1 25 716,00 грн.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України, у позивача є право стягнення з відповідача - ТОВ «Північ Транс» інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання Мирової Угоди, яка свідомо не виконувалась відповідачем.

Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами Цивільного Кодексу України, а саме ст. 625 передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши аналіз розрахунку інфляційних втрат та розрахунку 3% річних, наданого позивачем, суд погоджується з ним, вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає обставинам справи.

Щодо твердження представника відповідача з приводу того, що позивачем не зазначено звідки взявся першочерговий період (29.01.2022 року), з якого починається розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних, суд констатує наступне.

В Довідці Державної Служби Статистики вихід. № 15.1.3-22/105Пі-22 від 28.01.2022 року зазначено: «розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників у галузі "Промисловість" по України за січень-грудень 2021 року становив 14902 грн (дані наведено без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях). Інформація оприлюднена [тобто станом на 28.01.2022 р. вже є загальнодоступною] на офіційному вебсайті Держстату (www.ukrstat.gov.ua) у розділі "Статистична інформація"/"Демографічна та соціальна статистика"/"Ринок праці"/"Оплата праці та соціально-трудові відносини"». Відповідач вже з 28.01.2022 року мав можливість отримати відповідні статистичні данні для проведення перерахунку відшкодування за 2021 рік, оскільки згідно п. 3 Мирової Угоди взяв на себе відповідні зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, інфляційні втрати через прострочення виплати відшкодування склали 7395 грн. 92 коп., 3% річних склали 906 грн. 75 коп.

В свою чергу, доводи представника відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, відхиляються судом як необґрунтовані, з правової та доказової точки зору.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Відтак, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положеннями норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішення суду. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення способів захисту майнового права та інтересу.

У постановах Великої палати Верховного суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-цц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційний процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, яке не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось вчасно, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ « Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові в позові- ч. 4ст. 267 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки-ст. 257 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норма матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

В свою чергу, до доводів представника відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 258 Цивільного кодексу України, яка встановлює позовну давність в один рік, суд відноситься критично.

Суд констатує, що в статті 258 Цивільного кодексу України передбачено встановлення позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені).

Разом із тим, позивач просить стягнути на її користь інфляційні втрати та 3% річних.

Суд виходить із того, що попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України(щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України(щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою конструкцією.

Тому, суд приходить до переконання, що вимоги ст. 258 ЦК України, які встановлюють спеціальну позовну давність в один рік, не застосовуються до інфляційних нарахувань та 3% річних.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставіст. 625 ЦК Українивиникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Даний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17.

Згідно приписів ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Північ Транс» про стягнення інфляційних втрат, та 3% річних через прострочення виконання мирової угоди, затвердженої Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

А тому, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2023 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 279 ЦПК України, ст.ст. 509, 625 ЦК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» про стягнення інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати та 3 % річних через прострочення виплати корегування відшкодування за 2021 рік у розмірі 8302/вісім тисяч триста дві/грн. 67 коп., з яких:

?7395/сім тисяч триста дев`яносто п`ять/грн. 92 коп. інфляційні витрати;

?906/дев`ятсот шість/грн. 75 коп. 3 % річних.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1073/одна тисяча сімдесят три/грн. 60коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», код за , місцезнаходження: 65025, м. Одеса, 21 км Старокиївського шосе.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 жовтня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер