Справа № 214/3950/18
Провадження № 2/211/35/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 жовтня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Бірж Д.В.

за відсутності:

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК»

відповідача Захарченко Г.В.

представника відповідача Книгницької Л.А.

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 13.09.2014 року, відповідач отримав кредит у розмірі 6500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

В порушення умов Договору станом на 24.05.2018 року відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 30406,62 грн., яка складається із: 10658,27грн. - тіло кредиту; 2855,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 14969,19 грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1424,12 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись що заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.09.2014 року є непогашеною, просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 30406,62 грв., та судові витрати у розмірі 1762,00 грв.

В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги шляхом звернення із відповідною заявою про зменшення розміру позовних вимог, де просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 19321,19 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 14213 грн. 31 коп.; в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту 14213 грн. 31 коп., а також заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 5107 грн. 88 коп., та понесені судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. - сплаченого судового збору.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 23.08.2018 року було відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду .

В ході розгляду справи представником відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Книгницькою Л.А. було надано письмові пояснення в обґрунтування яких зазначено, що жодного договору з позивачем на встановлення кредитного ліміту та користування кредитними коштами, відповідачем не було укладено, картковим рахунком, на якому був встановлений кредитний ліміт, він не користувався. 24.10.2016 відповідачем було виявлено крадіжку його мобільного телефону, який фінансової цінності не мав, а тому відповідач не відразу звернувся до поліції із відповідною заявою. Щодо звернення до банку, то оскільки картковим рахунком відповідач не користувався, то не знав про встановлений банком кредитний ліміт та не вважав необхідне блокувати картку і повідомляти банк про втрату телефону. 31.10.2016 було з`ясовано про заблокування банком картки відповідача, а напередодні невідомою особою за допомогою украденого телефону відповідача було незаконно знято кредитні кошти з БПК відповідача у сумі 5 000,00 грн. Слідство за його заявою від 02.11.2016 триває до теперішній час, особу, яка учинила злочин, не встановлено. Таким чином позивач протиправно поклав обов`язки по сплаті кредитних коштів, відсотків за його користування на відповідача, без достатніх правових підстав. При цьому користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобі і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідач, як споживач банківських послуг, наданих позивачем, невідкладно звернувся до банку та правоохоронних органів з письмовими заявами з приводу транзакції 01.11.2016 по картковому рахунку по списанню кредитних коштів наданих АТ КБ «ПриватБанк», які ним не здійснювалися і має місце вчинення невідомою особою кримінального правопорушення. Банком не доведена законність стягнення тіла кредиту в межах підтвердженого кредитного ліміту. Розрахунок заборгованості виконаний у ручному режимі, занесенням даних до таблиці. Виписка руху коштів по рахунку відповідача, у якій би зазначалися всі транзакції в додаткам до позовної заяви, відсутні. З розрахунку вбачається, що при вичерпанні кредитного ліміту банк самовільно починає списувати нараховані відсотки, комісію та пеню і зараховувати їх як отримані відповідачем кошти, тим самим збільшуючи ліміт заборгованості. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Від представника позивача надійшла відповідь на вказані письмові пояснення, вказують що підписавши анкеті-заяву, відповідач підтвердив, що був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчено власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову, наявність тверджень про те, що підпис виконаний не ним, не має правового значення у справі. Транзакції, здійснені після 01.11.2016, здійснювалися особою (або ж самим відповідачем) при наявності платіжної картки і знаючи ПІН-код картки, який згідно п. 1.1.1.106 УІП відомий лише держателю картки та необхідний для здійснення операцій з платіжною карткою. При цьому за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні жодну особу не встановлено, а отже заперечення з цього приводу не приймаються до уваги. Відповідач у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених у кримінальному порядку. Як вбачається з виписки по рахункам, 26.10.2016 відповідач користався послугою «Миттєва розстрочка». При цьому послуги, пов`язані з платіжною карткою,. Надаються при умові володіння особистою інформацією клієнта. Відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості, протягом тривалого часу, у тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт, підписання окремого кредитного договору не вимагається. При цьому банком було частково списано заборгованість за даним кредитним договором. Відповідачем не виконано належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором . Вважають свої позовні вимоги обґрунтованими, та просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача до суду не з`явився, у позовній заяві вказали про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Книгницька Л.А. зверталася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог банку заперечує з підстав викладених у письмових поясненнях. Також звертає увагу на нараховані позивачем відсотки які не передбачені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 13 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 13.09.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку .

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 13.09.2014 року (а.с.6), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, витяг з тарифів обслуговавання кредитних карт "Універсальна": "30 днів пільгового періоду", роздруківку з інформацією про умови кредитування , виписку за договором за період з 13.09.2014 по 01.03.2020 та розрахунки заборгованості.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним з ОСОБА_1 , останньому надавалися кредитні картки: 13.09.2014 року, строком дії до 10/17; 24.10.2016 року строком дії 03/18; 24.01.2016 року, строком дії до 01/20.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 13.09.2014 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 18.11.2015 року у сумі 5000,00 грн., максимально ліміт був збільшений 24.10.2016 року до 6500,00 грн. та зменшений до 00 грн. 02.08.2018 року.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послугу ПриватБанку, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 13.03.2023 заборгованості у розмірі 30406,62 грн., з яких: 10658,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2855,04 грн. - заборгованість за відсотками; 14969,19 грн. заборгованість по пені; 1924,12 грн. заборгованість по судовим штрафам .

Після уточнення позовних вимог у грудні 2022 року АТ КБ «Приват Банк» надано новий розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.11.2022 року відповідно до якого заборгованість відповідача складає 19321,19 грн., з яких: 14213, 31 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 14213, 31 грн. - заборговані простроченим тілом кредиту; 5107,88 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно ст.625.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувався ними за товари, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними та повертав відповідні суми. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто здійснювались покупки та вносилися платежі, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Доводи сторони відповідача про те, що частину коштів у розмірі 5000.00 грн., відповідач не отримував, а тому не можна вимагати від нього стягнення такого розміру коштів, які були зняті з його картки поза його волею, на підтвердження чого він додав витягі з ЄРДР про вчинення відносно нього злочинних дій щодо зняття коштів із його карткового рахунку, відхиляються судом, зважаючи на наступне.

За ч.ч.1,3ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

В рішенні Конституційного Суду України від 8 червня 2022 року № 3-р(II)/2022 зазначено, що конституційний принцип презумпції невинуватості є багатоаспектним, діє на всіх стадіях кримінального провадження та навіть після його завершення, адже сутність цього принципу полягає в тому, що презумпція стосовно непричетності особи до вчинення кримінального правопорушення має універсальний характер, поширюється на всі сфери суспільного життя особи та діє доти, доки її не спростовано належним чином, тобто, за приписами ст. 62 Конституції України, у законному порядку й обвинувальним вироком суду. У розумінні зазначених конституційних приписів метою принципу презумпції невинуватості є захист особи, стосовно якої здійснюється/здійснювалось кримінальне провадження, від будь-яких виявлених у зв`язку із цим форм осуду від публічної влади, унаслідок чого піддано сумніву непричетність такої особи до вчинення кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. За ч. 1 ст. 62 Конституції України лише обвинувальний вирок суду є тим судовим актом, у якому повинна бути встановлена винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, тому інші акти публічної влади не можуть містити жодних позицій щодо винуватості особи, навіть у вигляді припущень стосовно такої винуватості (абз. 2 п. п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином наявність витягу із ЄРДР не може свідчити про вчинення злочину іншою особою відносно ОСОБА_1 до винесення обвинувального вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені та не може бути підставою для звільнення його від обов`язку належного виконання зобов`язання. Разом з тим, указуючи на такі обставини, відповідач не довів, що дані кошти були зняті без його волевиявлення, не за його власним бажанням.

Відповідно до положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, фактично отримані та використані відповідачем як позичальником кредитні кошти повинні повертатись АТ КБ «ПриватБанк»

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані

йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В анкеті-заяві від 13 вересня 2014 року, яку підписав відповідач, наданій банком до суду першої інстанції, розмір процентної ставки не зазначено.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки(пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивач, звертаючись до суду у 2018 році із позовом зазначав, що відсотки за користування кредитом, нараховані пеня та штрафи, зокрема їх розмір і порядок нарахування передбачені у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Відповідно доч.1с. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять особистого підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви позичальника.

Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, відповідають нормам закону

Крім того витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Умови не містять підпису позивальника ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Судувід03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні з ОСОБА_1 договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин вказані Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 13.09.2014 року, а тому відсутні підстави для нарахування заборгованості за вказаними відсотками, штрафами та пенями.

Таким чином АТ КБ «Приват Банк» доведено належними та допустимими доказами факт укладення 13.09.2014 року кредитного договору із ОСОБА_1 та користування останнім кредитними коштами. Однак, нарахування відсотків за користування кредитом, застосування штрафів та пені є безпідставними, оскільки не погоджені між сторонами у встановленому законом порядку.

Щодо сум фактично отриманих кредитних коштів відповідачем та їх погашення останнім, слід зазначити наступне.

Так, з виписки по картковому рахунку відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості, (альтернативного розрахунку заборгованості від відповідача не надходило), вбачається, що за період з 24.10.2016 року по 26.10.2017 року відповідач використав кредитні кошти на загальну суму 17045,51 грн, а на погашення заборгованості внесена сума 6387,24 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить 10658,27 грн.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 10658,27 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволених позовних вимог на 55,16% (10658,27 грн. х 100 % : 19321,19 грн.) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 971,92 грн.. (55,16% х 1762,00 грн. : 100%).

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 354-355ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.09.2014 року, що виникла станом на 16.11.2022 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10658 (десять тисяч шістсот п`ятдесят вісім ) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код , судовий збір у розмірі 971 (дев`ятсот сімдесят одна ) грн. 92 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко