Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 487/495/21
Провадження № 2/945/193/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю: секретаря судового засідання Кудимової Д.О.; представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ; представника відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Білецької О.В.; представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури Задирко А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

встановив:

28 січня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури (далі - відповідачі), про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, та витрат на правову допомогу, понесених при розгляді кримінальної справи № 487/6727/17.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 18 вересня 2017 року Заводським ВП ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003666 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, за фактом незаконного носіння ОСОБА_1 вогнепальної зброї.

18 грудня 2017 року позивачем ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Медюком Олегом Олександровичем.

18 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та вручено обвинувальний акт у справі.

16 січня 2018 року кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, призначено до судового розгляду.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року у справі № 487/6727/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та виправдано за недоведеністю винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України.

Позивач вказував на те, що під час розгляду даної справи судом встановлено незаконність проведення 06 квітня 2017 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 на території ПрАТ Миколаївський завод залізобетонних виробів; більшість доказів у справі визнано неналежними та недопустимими, у зв`язку з істотними порушеннями прав та свобод ОСОБА_1 при проведенні слідства.

Також позивач вказував на те, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 липня 2020 року залишено без змін вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року відносно ОСОБА_1 .

Позивач у позовній заяві посилався на те, що він з 18 грудня 2017 року по 02 липня 2020 роки був безпідставно обвинувачений у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та протягом тридцяти місяців і чотирнадцяти днів перебував під слідством і судом, у результаті чого йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в глибоких фізичних та душевних стражданнях, викликаних зміною нормального життєвого ритму, життєвих зв`язків, що призвело до конфліктів вдома та на роботі. Внаслідок вказаного вище, позивач був звільнений з місця роботи з ПП Юг - Щит та тривалий час не міг влаштуватися на роботу, оскільки мав репутацію особи, яка перебувала під слідством і судом.

Позивач вказував на те, що йому знадобився тривалий час та великі зусилля для відновлення свого попереднього становища та зазначав, що відновлення його становища у повному обсязі, через зазначені вище події, є неможливим.

Також позивач посилався на те, що після декількох невдалих спроб працевлаштуватися у м. Миколаєві, в липні 2020 року він виїхав у пошуках роботи за кордон, і працевлаштувався в Республіці Польша, де працював до повернення в Україну до 23 грудня 2020 року.

Вказуючи на зазначенні вище обставини, позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 182800 грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів державної влади та їх посадових осіб, а також 20000 грн. 00 коп. витрат, понесених позивачем за сплату гонорару адвокатові за надання правової допомоги.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2021 року справу № 487/495/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, за територіальною підсудністю направлено на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області.

19 травня 2021 року вказана цивільна справа надійшла до Миколаївського районного суду Миколаївської області та, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2021 року, розподілена головуючому судді Шароновій Н.О.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 травня 2021 року, цивільну справу № 487/495/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, головуючим суддею Шароновою Н.О., - прийнято до свого провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначити у справі підготовче судове засідання.

03 червня 2021 року представник Миколаївської обласної прокуратури подав на адресу суду відзив на позов, у якому вказував на те, що відповідач у позові не наводить жодних доказів на підтвердження своїх доводів; у позові відсутнє обґрунтування характеру моральних страждань, які зазнав позивач. Також позовна заява не містить розрахунку суми моральної шкоди. Представник Миколаївської обласної прокуратури у відзиві вказував на те, що позивачем у позові не наведено жодних доказів, що підтверджують погіршення відносин позивача з людьми, які його оточують та родичами, порушення нормальних життєвих зв`язків, негативних змін в емоційному стані, при цьому, саме по собі існування вироку та розгляду кримінального провадження відносно позивача у суді, на думку представника прокуратури, не є безумовною підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. У тому числі, представник прокуратури вказував на те, що вимога позивача про відшкодування витрат на професійну правову допомогу також є безпідставною, оскільки позивач не підтвердив факту надання адвокатом адвокатських послуг позивачеві при підготовці цивільного позову.

17 червня 2021 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області також подав на адресу суду відзив на позов, у якому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підверджують моральні страждання позивача ОСОБА_1 , натомість саме по собі існування доказів про незаконне засудження позивача, на думку представника поліції, не може бути підставою для стягнення моральної шкоди.

Також представник Головного управління Національної поліції у відзиві вказував на те, що позивачем до позову не додано доказів заподіяння державними органами, що проводили дізнання та досудове розслідування, на позивача фізичного чи психічного впливу.

Крім цього, у відзиві представник поліції заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження, понесених позивачем витрат на правову допомогу.

23 червня 2023 року представник відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області подав на адресу суду відзив на позов, який за змістом є аналогічним відзиву, який представник відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області подав на адресу суду 17 червня 2021 року.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2021 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 487/495/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та призначити справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився.

При цьому представик позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Білецька Олена Володимирівна у судовому засіданні заперечувала проти позову, вказуючи на відсутність доказів, що підтверджують моральні страждання позивача, а також посилалася на те, що позивач не надав розрахунку витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури Задирко Анна Миколаївна у судовому засіданні заперечувала проти позову у повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів, що підтверджують обставини, що викладені позивачем у позові.

Представник відповідача Державної казначейської служби України, належним чином повідомленої про дату, час і місце судового засідання, у підготовче судове засідання не з`явився.

Суд заслухав у судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача Головного управління Національної поліції в Миколаївській області Білецьку О.В., а також представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури Задирко А.М., дослідив матеріали справи та встановив таке:

Відповідно до копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0003666 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, 18 вересня 2017 року до Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення про виявлення факту незаконного носіння вогнепальної зброї ОСОБА_1 без передбаченого законом дозволу, виявлений 06 квітня 2017 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Згідно з копією протоколу обшуку від 06 квітня 2017 року слідчим Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області було проведено обшук на території ПрАТ Миколаївський завод залізобетонних виробів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час обшуку встановлено, що територія огороджена кам`яним парканом; на в`їзді на територію знаходяться металеві ворота і шлагбаум, зліва від якого знаходиться приміщення охорони, в якому на момент обшуку знаходився представник охоронної фірми Юг Щит. Під час обшуку на території Заводу залізобетонних виробів - 1 був проведений обшук ОСОБА_1 , у якого під час обшуку було виявлено предмет, схожий на пістолет з написом АТМАСА - 2008 - Light № НОМЕР_1 з магазином б/н, у якому знаходилось 3 патрони 9 мм Терен - 3 РТС, 1 патрон Терен - 3 (а. с. 10 - 15).

18 грудня 2017 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та вручено повідомлення про підозру (а. с. 16, 17).

Згідно з копією постанови про залучення захисника від 18 грудня 2017 року, 18 грудня 2017 року до участі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003666 від 18 вересня 2017 року, захисником підозрюваного ОСОБА_1 залучено ОСОБА_2 (а. с. 18, 19).

18 грудня 2017 року між адвокатом Медюком Олегом Олександровичем і Бреславичем Миколою Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги (а. с. 20, 21).

19 грудня 2017 року між адвокатом Медюком Олегом Олександровичем і ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №_1_ до Договору про надання правової допомоги № б/н від 18 грудня 2017 року (а. с. 22).

21 грудня 2017 року старшим слідчим Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0003666, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, який затверджено прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (а. с. 28 - 30).

18 грудня 2018 року між адвокатом Медюком Олегом Олександровичем і ОСОБА_1 укладено Додатковий договір №_2_ до Договору про надання правової допомоги № б/н від 18 грудня 2017 року (а. с. 23).

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року у справі № 487/6727/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та виправдано за недоведеністю винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (а. с. 31 - 37).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 липня 2020 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 залишено без задоволення (а. с. 38 - 48).

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року набрав законної сили 02 липня 2020 року.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон України № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно - правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 2 Закону України № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1 - 1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4, 5 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При цьому визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Згідно з п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п. п. 1 - 4 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), це Положення визначає порядок застосування зазначеного вище Закону ( 266/94-ВР ).

Даний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно - розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" (2135-12), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" (3341-12) та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Право на відшкодування шкоди у громадянина, який був незаконно засуджений судом, виникає у випадку повної його реабілітації.

Завдана громадянинові шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ст. 3 Закону (266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягають: суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (п.п. 4, 5 п. 7 Положення).

Згідно з абз. 3 п. 10 Положення відповідно до п. 4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.

Відповідно до абз. 2 п. 13 Положення відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 ст. 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до п. 17 Положення передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання відшкодування моральної шкоди, що передбачено частиною 1 ст. 13 Закону, за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 Закону.

Якщо для з`ясування обставин щодо наявності у громадянина моральної шкоди виявиться потреба в спеціальних знаннях, суд може призначити належну експертизу, висновок якої оцінюється поряд з іншими доказами у справі.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом згідно з частиною 3 ст. 13 Закону провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 ст. 4 Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно з положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна.

Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є - Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Отже, органами у цій справі є відповідачі. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16). Згідно з Положенням про Державне казначейство, затвердженим постановою КМУ від 21 грудня 2005 року № 1232 Державне казначейство України є юридичною особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Отже, відшкодування громадянинові шкоди у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", провадиться за рахунок коштів Державного бюджету, тобто грошові суми відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

З огляду на те, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2019 року у справі № 487/6727/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку, що повідомлена йому підозра та обвинувачення були незаконними, а відтак він потерпав від незаконного переслідування, у тому числі, зазнав і моральних страждань, на які посилається в позовній заяві, зокрема, позивач зазнав глибоких фізичних та душевних стражданнь, викликаних зміною нормального життєвого ритму, життєвих зв`язків, що призвело до конфліктів вдома та на роботі, внаслідок цього, позивач був звільнений з місця роботи з ПП Юг - Щит та тривалий час не міг влаштуватися на роботу, оскільки мав репутацію особи, яка перебувала під слідством і судом. Позивачеві знадобився тривалий час та великі зусилля для відновлення свого попереднього становища.

Враховуючи те, що у кримінальному провадженні не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_1 у суді, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

На підставі наведених више норм законодавства, позивач вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування.

Суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством і судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, та враховуючи обставини справи, суд виходить з гарантованого мінімального розміру, визначеного законом.

З матеріалів справи слідує, що позивач перебував під слідством і судом з 18 грудня 2017 року (день повідомлення про підозру) по 02 липня 2020 року (дата набрання виправдовувальним вироком суду законної сили), тобто 30 місяців 14 днів.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 1 січня 2023 року (на час вирішення справи судом) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6700 грн. 00 коп.

Отже позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, з Державного буджету України у розмірі 204 127 грн. ((30 х 6700) + (6700:30*14)) 00 коп.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З огляду на викладене вище, на користь позивача належить стягнути моральну шкоду у розмірі 182800 грн. 00 коп.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що саме з Державного бюджету України слід стягнути на користь позивача заподіяну йому моральну шкоду, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Крім цього, в матеріалах справи міститься копія розписки, з якої слідує, що 19 грудня 2017 року адвокат Медюк Олег Олександрович прийняв від ОСОБА_1 гонорар у сумі 20000 грн. 00 коп., відповідно до договору № б/н від 18 грудня 2017 року, а також копія Договору про надання правової допомоги № б/н від 18 грудня 2017 року з додатками та копія Ордера серії МК № 82025 від 18 грудня 2017 року (а. с. 20, 21, 22, 23, 24, 25).

Відтак ОСОБА_1 також має право на відшкодування суми сплаченої ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На підставі наведених вище норм законодавства позивач вправі вимагати від Держави відповідного відшкодування.

Заперечення відповідачів, викладені у відзивах на позов та у судовому засіданні, спростовуються наведеним вище.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Миколаївської обласної прокуратури, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маловарварівка, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; паспорт НОМЕР_3 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, грошові кошти в сумі 182800 грн. 00 коп.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маловарварівка, Миколаївського району Миколаївської області (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; паспорт НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова