Провадження № 4-с/752/168/23
У Х В А Л А

Іменем України

14.09.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Колдіної О.О.,

за участі секретаря Ящука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яковенко Т.І., заінтересована особа:Державна установа «Інститут медицини праці імені ЮІ. Кундієва національної академії медичних наук України»,

в с т а н о в и в:

заявник звернулась до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яковенко Т.І. від 19.06.2023 р. про закінчення виконавчого провадження 71783191.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні в Голосіївському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебував виконавчий лист № 761/39212/21, виданий 09.05.2023 р. Голосіївським районним судом м.Києва про поновлення ОСОБА_1 на 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім.Ю.І.Кундієва Національної академії наук України»

19.06.2023 р. головним державним виконавцем Яковенко Т.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчого документа.

Заявниця вважає зазначену постанову неправомірною і просить скасувати, посилаючись на те, що вона не була належним чином ознайомлена з наказом про поновлення на роботі, 22.06.2023 р. на її адресу надійшов цінний лист від боржника у виконавчому провадженні, який замість документі, зазначених в описі містив інші документи, що було зафіксовано уповноваженою особою Укрпошти. Крім того, вона не була фактично допущена до роботи, а отже рішення не є виконаним.

10.07.2023 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за поданою скаргою.

Заявниця, головний державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яковенко Т.І., представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, однак їх неявка не є перешкодою у розгляді скарги.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.10.2022 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року, визнано незаконним та скасувано наказ № 81-КЗ від 23.09.2021 р. Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних наук України» про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача відділу профпатології згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України; визнано незаконним та скасувано наказ № 21-КЗ/С від 23.09.2021 року Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України» про звільнення ОСОБА_1 з 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 з 23.09.2021 року на посаді завідувача відділу профпатології Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України»; поновлено ОСОБА_1 з 23.09.2021 року на 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України»; стягнуто з Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 399 783 (триста дев?яносто дев?ять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 67 копійок.

25 квітня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва на підставі зазначеного рішення були видані виконавчі листи № 761/39212/21, в тому числі про поновлення ОСОБА_1 з 23.09.2021 року на посаді завідувача відділу профпатології Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України».

Постановою від 11 травня 2023 року головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого листа № 761/39212/21 про поновлення ОСОБА_1 з 23.09.2021 року на посаді завідувача відділу профпатології Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України».

Постановою від 19 червня 2023 року головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. виконавче провадження № НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" в зв`язку з фактичним виконанням рішення, оскільки, як зазначено в постанові, згідно наказу №57 від 08.06.2023 року ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача відділу профпатології 23.09.2021 року.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 судам надано наступне роз`яснення - судове рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

В силу положень ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент поновлення позивача на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником із дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61- 12857св18).

Як встановлено судом наказ про поновлення ОСОБА_1 не був належним чином доведений до відома останньою, оскільки вміст направленого боржником у виконавчому провадженні цінного листа, який повинен був містити саме зазначений наказ, не відповідав опису, про що був складений відповідний акт від 22.06.2023 р. уповноваженим представником Укрпошти.

Зазначені обставини не були перевірені державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови.

16 червня 2023 року головним державним виконавцем Яковенко Т.І. був отриманий лист т.в.о. директора Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України» № 01/756-2 від 08.06.2023 р. з копією наказу «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » № 57 від 08 червня 2023 року, після чого остання не вчинила будь-яких дій для перевірки факту реального виконання рішення, а отже оскаржувана постанова є передчасною, оскільки до відома стягувача не доведено наказ про поновлення на роботі і вона фактично не була допущення до виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є обгрунтованою, підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Яковенко Т.І., заінтересована особа: Державна установа «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України» задовольнити.

Визнати неправомірною і скасувати постанову від 19 червня 2023 року головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Тетяни Ігорівни про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 761/39212/21 про поновлення ОСОБА_1 на 0,5 посадового окладу лікаря-профпатолога вищої категорії відділення реабілітації клініки професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці ім. Ю.І.Кундієва Національної академії медичних науки України».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя