Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Захарчук С. С.,

за участю секретаря судового засідання - Кулак Д. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кочерга Ганна Григорівна, приватний нотаріус Невесенко Лариса Петрівна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 .

Спадкоємцями після померлої ОСОБА_3 є він та його сетра - ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 була власником будинку АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ОСОБА_3 була інвалідом 2 групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, постійно хворіла і проходила лікування.

ОСОБА_3 була госпіталізована до Госпіталю ГУ МВД в м. Києві у період з 30.01.2011 по 19.02.2011 та до ЗАТ «Медичний цент «Добробут» у період з 18.02.2011 по 23.02.2011.

Весь цей час він доглядав за матір`ю, організовував та оплачував лікування.

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарної хворої № 124 від 23.02.2011 діагноз ОСОБА_3 визначено як гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг, гіпертонічний криз (18.12.2011). ІХС: дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти та коронарних артерій; дислепідемія.

25.02.2011 ОСОБА_4 склала заповіт на користь своєї доньки - ОСОБА_2 .

Приватним нотаріусом Невесенко Л.П. було повідомлено, що заповіт складався у присутності ОСОБА_2 , однак, є реальні підстави вважати, що приватний нотаріус Невесенко Л.П. фактично оформила заповіт на виїзді, а зареєструвала 25.02.2011 у приміщенні робочого кабінету за відсутності ОСОБА_4 .

До того ж, 25.02.2011 в день реєстрації заповіту ОСОБА_4 себе погано почувала, внаслідок чого їй додому було викликано швидку.

Відповідно до медичних документів хвора перебувала у такому стані, що не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки легко піддалась під вплив ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що волевиявлення ОСОБА_3 при складанні заповіту 25.02.2011 не було вільним, оскільки вона знаходилась під впливом ОСОБА_2 та не могла усвідомлювати значення своїх дій, і не відповідало її волі, просив визнати заповіт від 25.02.2011, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 недійсним.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечила, вказавши наступне.

Зазначала, що ОСОБА_4 дійсно мала хвороби серця, у зв`язку з чим потребувала лікування, однак покійна самостійно звернулась до приватного нотаріуса Невесенко Л.П. щодо оформлення заповіту, а від так вона розуміла значення своїх дій та була здатна усвідомлювати наслідки юридичних дій.

Відповідно до висновку спеціаліста від 28.03.2016 ОСОБА_5 в період, що включає 25.02.2011, ОСОБА_3 були призначені всі необхідні ліки щодо лікування гіпертонічної хвороби, ішемічної хвороби серця та порушень ритму, разом з тим, ліків, які могли б вплинути на розумову діяльність ОСОБА_3 , не виявлено, а від так стан здоров`я померлої, у якому вона перебувала станом на 25.02.2011 не міг вплинути на її здатність розуміти, що з нею відбувається, орієнтуватись у просторі та часі.

Вказала, що між нею та матір`ю не було особистої неприязні, вони мали гарні відносини, а тому посилання позивача про конфлікт між ними не відповідає дійсності.

Крім того, зазначала, що позивачем не надано доказів того, що на момент посвідчення заповіту ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій.

Посилаючись на зазначені обставини, у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач позов підтримав з наведених у ньому підстав та зазначив, що відповідно до витягу про державну реєстрації прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна № 29587857 ОСОБА_4 стала власником будинку АДРЕСА_1 з 08.04.2011, тобто вже після складання заповіту від 25.02.2011, а від так покійна склала заповіт на майно, що їй не належало.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач заперечила зазначені обставини.

Вказала, що реєстрація права власності на будинок АДРЕСА_1 , вчинена ОСОБА_4 після складання заповіту, свідчить про те, що остання усвідомлювала значення своїх дій та була спроможна оцінити їх юридичні наслідки.

У письмових поясненнях приватний нотаріус Кочерга Г.Г. вказала наступне.

ОСОБА_2 звернулася до неї 04.11.2015 з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_3 , та повідомила про наявний заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невесенко Л.П., 25.02.2011.

Приватний нотаріус Невесенко Л.П. на її лист від 18.11.2015 підтвердила посвідчення заповіту від 25.02.2011 та повідомила, що вказаний заповіт не був скасований або змінений.

24.12.2015 до неї звернувся ОСОБА_6 з заявою про прийняття всієї спадщини, яка залишилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_3 , та подав заяву про зупинення спадкової справи у зв`язку із зверненням до суду про визнання заповіту недійсним.

Заяви від спадкоємців про видачу Свідоцтв про право на спадщину не надходили.

У письмових поясненнях приватний нотаріус Невесенко Л.П. вказала наступне.

Обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності і реальним подіям під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_4 вона знала багато років, вони разом навчались в університет, перебували у нормальних стосунках.

25.02.2011 по місцю знаходження її робочого місця у АДРЕСА_2 , до неї звернулась ОСОБА_3 з проханням скласти від її імені заповіт на випадок її смерті.

Після розмови з ОСОБА_3 щодо складання заповіту та на підставі наданих останньою документів, а саме: паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера, виписаних на її ім`я, було підготовлено два примірники заповіту. Особу ОСОБА_3 було встановлено за її особистим паспортом, дієздатність заповідачки була перевірена безпосередньо у проведеній усній розмові з нею. Під час розмови з заповідачкою з`ясовано, що вона хоче скласти заповіт на належний житловий будинок і земельну ділянку розташовані в АДРЕСА_1 на свою доньку - ОСОБА_2 .

При роз`ясненні ст. 1241 ЦК України на поставлені питання ОСОБА_3 відносно інших спадкоємців, вона пояснила, що заповіт щодо майна по АДРЕСА_1 вона складає на користь дочки, у зв`язку з тим, що цей будинок та земельна ділянка перейшла у їй власність в порядку спадкування за законом від її покійної матері - ОСОБА_7 , а тому вона вирішила заповідати зазначене майно дочці, так як воно не нажите в період перебування її у шлюбі з ОСОБА_8 та є її особистою власністю.

Щодо поставлених запитань про її сім`ю, майно, умови життя ОСОБА_3 відповідала ясно та чітко (орієнтуючись у просторі та часі), тим самим не викликавши сумнівів щодо її дієздатності, здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У відповідності із волею заповідачки, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску ОСОБА_3 прочитала текст складеного заповіту вголос, погодившись з його змістом і власноручно підписала два примірники заповіту, з написанням речення: «Даний заповіт прочитано мною вголос і підписано власноруч», з розшифровкою свого прізвища, імені, по батькові.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

Приватний нотаріус Кочерга Г.Г. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Приватний нотаріус Невесенко Л.П. у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та її представника, приватного нотаріуса Кочерги Г.Г., приватного нотаріуса Невесенко Л.П.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с. 17).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договору) від 27.11.2015 приватний нотаріус Невесенко Л.П. зареєструвала заповіт ОСОБА_3 25.02.2011 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до заповіту від 25.02.2011, посвідченого приватним нотаріусом Невесенко Л.П., ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 належний їй житловий будинок з будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка розташована за вказаною адресою (т. 1 а.с.77).

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарної хворої № 124 від 23.02.2011 діагноз ОСОБА_3 визначено як гіпертонічна хвороба ІІ ст., кризовий перебіг, гіпертонічний криз (18.12.2011). ІХС: дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти та коронарних артерій; дислепідемія (т. 1 а.с. 31-33).

Обґрунтовуючи позов, позивач вказав, що на момент складання заповіту ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, знаходилась у пригніченому стані через хворобу, легко піддавалася чужому впливу, а від так заповіт підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах..

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені..

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2018 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Кочерга Г.Г., приватний нотаріус Невесенко Л.П., про визнання заповіту недійсним призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи (т. 2 а.с. 66-67).

Відповідно до висновку судового-психіатричного експерта № 748 Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 23.11.2018 ОСОБА_3 станом на 25.02.2011 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом (F 06.8 - згідно з МКХ-10) і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

При складанні заповіту 25.02.2011 ОСОБА_3 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Станом на 25.02.2011 ОСОБА_3 виявляла ознаки органічного ураження головного мозку поєднаного (нейроінфекційного, судинного, дисметаболічного) ґенезу з астено-тривожним синдромом і за психічним станом у зазначений період часу усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 2 а.с.114-132).

У судовому засіданні від 14.09.2020 за клопотанням представника позивача було заслухано судового експерта Подкаменного В.В., який входив до складу комісії у судово-психіатричні експертизі, який зазначив, що всі питання, які поставлені на розгляд експертам, дублюють одне одного.

Вказав, що під час експертизи досліджено всі питання та встановлено, що ОСОБА_3 розуміла значення своїх дій, враховано висновок спеціаліста від 28.03.2016, записи судовий засідань.

Крім того, проаналізувавши документи, комісія дійшла висновку, що записи про психічну хворобу у ОСОБА_3 відсутні, а тому захворювання ОСОБА_3 не впливало на її свідомість щодо вчинення нею будь-яких дій.

До того ж, з медичних документів, долучених до матеріалів справи, вбачається те, що доказів того, що на момент укладення заповіту ОСОБА_3 за станом здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано.

До того ж, відсутність психічних захворювань у ОСОБА_3 , в результаті чого остання не розуміла б значення своїх дій і не могла б ними керувати, підтвердили свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які були заслухані у судовому засіданні від 20.02.2018, та свідок ОСОБА_11 , яка була заслухана у судовому засіданні від 27.02.2018.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що на час складання заповіту - 25.02.2011, ОСОБА_3 не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивачем суду не надано.

Отже, враховуючи те, що станом на 25.02.2011 ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ним, доказів того, що на час вчинення правочину покійна страждала на будь-які психічні хвороби чи за станом свого здоров`я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними позивачем не надано, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 225, 1233, 1257 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 145, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта невідомі), треті особи: приватний нотаріус Кочерга Ганна Григорівна (04080, м. Київ. вул. Юрківська, 8/12, оф. 1), приватний нотаріус Невесенко Лариса Петрівна (04119, м. Київ. вул. Хохлових, 15), про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. С. Захарчук