Справа № 298/520/23
Номер провадження 2/298/149/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого - судді Тарасевича П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору:служби в справах дітей Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, посилаючись на приписи ч.1 ст.161 СК України, звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення з ним (позивачем) місця проживання неповнолітніх дітей, доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишивши дітей на самостійному вихованні та утриманні батька.

Позовні вимоги, обґрунтовує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2018 року в справі № 308/3101/18 між ним та відповідачкою ОСОБА_5 було розірвано шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти нетривалий період проживали разом із матір`ю, однак починаючи з початку 2021 року діти фактично проживають разом з позивачем в АДРЕСА_1 та перебувають на його вихованні та утриманні. Підтвердженням зазначеного факту слугує довідка видана виконкомом Дубриницької сільської ради № 58 від 07.11.2022 року.

З матір`ю дітей він фактично не спілкуюся, остання не бере ніякої участі у їх вихованні. Не відомо чим остання займається, але на скільки йому відомо вона практично постійно перебуває за кордоном. Для вирішення деяких поточних питань щодо життєдіяльності дітей, їх навчанні, виготовлення закордонних паспортів та інше у його випадку, враховуючи труднощі в можливості спілкування з матір`ю дітей перед ним постала необхідність визначити місце проживання дітей разом із батьком.

Із зазначеною метою він звернувся до органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради для надання відповідного висновку. Відповідно до отриманого висновку орган вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом зі батьком. Крім того зазначає, що відповідно до заяви колишньої дружини ОСОБА_6 від 17.02,2023 року посвідченої в нотаріальному порядку відповідачка не заперечила проти визначення місця проживання їхніх спільних дітей разом з батьком. Також наголошує, що згідно зазначеної заяви відповідачка не заперечила проти задоволення відповідного позову.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідачка, також в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечила, визнала, що їх спільні діти проживають разом з батьком, та не заперечила проти винесення даного рішення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала.

Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження позову про визначення місця проживання неповнолітніх дітей долучені письмові докази, які досліджені судом, зокрема довідки з місця навчання дітей, Акт обстеження умов проживання та висновку органу опіки та піклування Дубриницької сільської ради щодо визначення місце проживання дітей разом зі батьком.

Вказаними доказами підтверджено факт проживання неповнолітніх дітей з позивачем, а також те, що позивач піклується, займається вихованням і навчанням дітей.

Відповідно до ч. 4 та 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

З позову слідує, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини як такий відсутній, тобто позивачем не вказано в чому саме полягає спір між ним та відповідачем і чому він звернувся до суду із даною позовною вимогою.

Тобто в позовній заяві в порушенням вимог ст.175 ЦПК України: не викладено обставини та не зазначено докази, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини з батьком, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст.19 СК України. Звертаючись з позовом до суду, позивачем не надано характеризуючих даних про особу батька дитини, його майновий стан; позивачем не надано довідки та характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батька і його відношення до дитини, поведінку за місцем роботи і за місцем проживання.

В судовому засіданні, з`ясовано, що позивач не повідомив суд причини невиконання вимог ст.175 ЦПК України, а матеріалами справи підтверджується відсутність спору між сторонами з приводу позовних вимог.

Вищенаведені обставини не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами не існувало та не існує спору про визначення місця проживання дитини.

Так, на виконання вимог ст.189 ЦПК України, судом встановлено, що відповідач не заперечує того факту, що діти проживали і проживають на даний час з батьком. Відповідач подала до суду заяву в якій заявила суду про те, що між ними з позивачем на даний час жодного спору не існує, вона не заперечує, щоб її неповнолітні діти проживали з батьком. На даний час працює та проживає за кордоном.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Отже, відповідачка повідомила суд, що вона не заперечує проти визначення місця проживання їх спільних із позивачем дітей, разом із позивачем. Тобто, відповідач висловила добровільну згоду на проживання її дітей разом із позивачем та не заперечує проти цього. Суд наголошує на тому, що позивач підтвердив ту обставину, що така згода між сторонами досягнута до подання позову до суду.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, спільні діти сторін проживають разом із батьком та перебувають на його вихованні та утриманні.

Вказану обставину учасники процесу визнають і не оспорюють.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що права дітей жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою їх батьків, діти проживають разом із батьком.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, у даній справі, за спільною згодою матері та батька, які проживають окремо, їх діти проживають із батьком.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дітей, оскільки такого спору немає.

Про факт відсутності предмета спору безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дітей із позивачем, не чинила і не чинить перешкод позивачу у спілкуванні з дітьми, не заявляє вимог і не ініціює питання про проживання дітей разом із нею.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дітей ґрунтуються на їх спільній згоді.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання його дітей не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Таким чином, сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей, тому суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі в частині вказаних позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись статтями 13, 182, 260, 261, п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: служби в справах дітей Дубриницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання дітей, оскільки відсутній предмет спору.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий Тарасевич П.П.