САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2098/23
Провадження №2/726/329/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатного батька,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатного батька до відповідача ОСОБА_2 .

В позові посилається на те, що він зареєстрований і постійно проживає один за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2 .

14 лютого 2000 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3 .

На час народження сина ОСОБА_2 він з дружиною та сином проживали у його матері ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , а згодом вони перейшли проживати в збудований будинок по АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 11 листопада 1996 року з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 було стягнуто аліменти в розмір 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до повноліття. Аліменти він сплачував по місцю роботи, що підтверджується довідкою ВАТ «Денисівка» про стягнення аліментів із заробітної плати за період з листопада 2000 року по липень 2004 року включно.

В період з 1996 року по 1999 роки він працював на ВАТ «Чернівецький цукровий завод» та з його заробітної плати стягувалися аліменти на підставі виконавчого листа.

Приблизно в 1994-1995 роках колишня дружина виїхала на роботу в Італію, син ОСОБА_2 , залишився проживати з позивачем за адресою АДРЕСА_1 , але приблизно в 1999 році він надав дозвіл на виїзд сина за кордон в Італію, оскільки там на той час проживала його матір.

Після виїзду сина за кордон, він продовжував сплачувати аліменти, які перераховувалися відповідачці з його заробітної плати.

Звертає увагу суду на те, що він як батько виконував свій обов`язок щодо матеріального утримання сина, забезпечував його всім необхідним, а потім сплачував аліменти на його утримання, тобто приймав участь в матеріальному забезпечені сина, не ухилявся від своїх батьківських обов`язків.

В 2009 році він переніс інфаркт міокарда, його визнано інвалідом 3 групи загального захворювання, оскільки страждає на серцево - судинні захворювання. Деякий час він працював, але потім за станом здоров`я він не може продовжувати працювати.

До позовної заяви він додає виписку №3956 із медичної карти стаціонарного хворого від 11.04.2022 року, яка підтверджує той факт, що дійсно має ряд хронічних серцево - судинних захворювань, в тому числі переніс інфаркт міокарда, інфаркт мозгу.

Розмір його пенсії складав: в лютому 2023 року 2897,79 гривень, а з березня 2023 року по липень 2023 року 3431,54 гривень.

Розмір пенсії не забезпечує йому умов для проживання, оскільки за ці кошти він повинен придбати продукти харчування, ліки, оплатити комунальні послуги, а тому він потребує матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. Добровільно він не бажає допомагати.

Йому відомо, що відповідач проживає у Італії з матір`ю. Він не одружений, працює, але місце праці йому не відомо.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку/доходів щомісячно безтерміново, починаючи з дня звернення до суду.

В судове засідання сторони не з`явилися, однак представник позивача спрямувала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі та повідомила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини не явки суд не повідомив.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Із матеріалів справи судом встановлено, що у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 02 серпня 2023 року (а.с.11).

ОСОБА_1 14 лютого 2000 року розірвав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 01.03.2000 року (а.с.10).

Виконавчим листом підтверджується, що з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати з 29 жовтня 1996 року до його повноліття (а.с.12-13).

Згідно довідки виданої по місцю роботи ВАТ «Денисівка» з його заробітної плати проводилося стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 в розмірі 25 % доходу, а саме в розмірі 2159,00 гривень (а.с.14).

Випискою №3956 із медичної карти стаціонарного хворого від 11.04.2022 року та довідки до акту медико - соціально експертної комісії №643907 підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи та протипоказана важка фізична праця, однак дозволено працювати слюсарем, черговим або комірником (а.с.15,16).

Довідкою про доходи видану пенсіонеру ОСОБА_1 підтверджується, що він перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернівецькій області і отримує пенсію по інвалідності. Сума пенсії за період з 01.02.2023 року по 31.07.2023 року складає 20055,54 гривень (а.с.17).

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків на отримання допомоги від повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15.

Позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію, якої не вистачає на його життя ,а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати йому повнолітній син.

Згідно Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2023 році зокрема осіб, які втратили працездатність: 2093,00 грн.

Із наданої позивачем довідки про доходи, вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 є не нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, на момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із довідки ВЛК позивач не являється непрацездатною особою, а є обмеженою працездатним, йому протипоказана важка фізична праця, рекомендовано працювати слюсарем, черговим або комірником. Позивачем не було надано належних та достовірних доказів суду в підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача, адже довідкою про доходи встановлено, що він отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що не є нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Факт отримання позивачем інвалідності третьої групи та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 258, 259, 263-265,284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання непрацездатного батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30-ти з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк