Житомирський апеляційний суд
Справа №278/32/22 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/32/22 за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_2 , треті особи: приватне акціонерне товариство «Українська генетична компанія», державний реєстратор Оліївської сільської ради Гур`єва Тетяна Вікторівна про визнання незаконним акта, що порушує право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення дванадцятої сесії Оліївської сільської ради №405 від 05.11.2021 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за кадастровим номером :08:001:2788;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Гур`євої Тетяни Вікторівни про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :08:001:2788 за ОСОБА_2 ;

- припинити право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку за кадастровим номером :08:001:2788, площею 1,5000 га;

- витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку за кадастровим номером :08:001:2788, площею 1,5000 га на користь ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову зазначає, що 02.04.2021 він придбав дві земельні ділянки з кадастровим №:08:001:2751, площею 0,7500 га та кадастровий №:08:001:2750, площею 0,7500 га. У подальшому було розроблено проект землеустрою щодо об`єднання даних земельних ділянок у ТОВ «Терра Полісся». Стверджує, що за результатами розробки проекту землеустрою було створено нову земельну ділянку площею 1,5000 га, яка розташована на території Оліївської сільської ради Житомирського району внесено до Єдиної електронної системи Державного земельного кадастру України інформацію про дану земельну ділянку у процесі чого даній земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :08:001:2788. З метою реєстрації права власності на новостворену земельну ділянку, позивач звернувся до державного реєстратора Демецької С.Л. 31 травня 2021 року було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з тим, що на земельні ділянки з кадастровим № :08:001:2751 та №:08:001:2750 накладено арешт рішенням Печерського районного суду м. Києва. Так, рішенням сесії Оліївської сільської ради №405 від 05.11.2021 сільська рада передала новоутворену земельну ділянку з кадастровим №:08:001:2788 у власність ОСОБА_2 24 листопада державний реєстратор Гур`єва Т.В. Оліївської сільської ради зареєструвала за ОСОБА_2 право власності на вищевказану земельну ділянку. Відтак, рішення сесії Оліївської сільської ради за №405 від 05.11.2021 в частині передачі ОСОБА_2 права власності на належну на праві власності позивачу земельну ділянку є незаконним.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 27 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення дванадцятої сесії Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №405 від 05.11.2021 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2788. Визнано незаконним та скасовано рішення від 24.11.2021 державного реєстратора Гур`євої Т.В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 за ОСОБА_2 . У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення мав би дослідити питання набуття позивачем права власності на земельну ділянку, реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності та в подальшому припинення такого права і реєстрацію такого права. Зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Стверджує, що на момент винесення оскаржуваного рішення право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 за позивачем не було зареєстроване, що в свою чергу спростовує його твердження про наявність у його власності даної земельної ділянки, що виключає порушення прав та інтересів позивача рішенням дванадцятої сесії Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №405 від 05.11.2023. Вказує, що позивачем не доведено порушення його прав передачею у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :08:001:2788. Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції було здійснено неправомірне втручання у право мирного володіння майном. Також зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано наведену у відзиві позицію Верховного Суду, чим порушено ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та частину 4 ст. 263 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині визнання незаконним та скасування рішення дванадцятої сесії Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №405 від 05.11.2021 та в частині визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 24.11.2021, а тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 02.04.2021, посвідчених приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л., зареєстрованих в реєстрі за номерами 1852 та 1853, належать земельні ділянки, що розташовані в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області: площею 0,75 га з кадастровим номером :08:001:2751, площею 0,75 га з кадастровим номером :08:001:2750.

19 квітня 2021 року ОСОБА_5 складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрована у реєстрі за № 3811, з проханням об`єднати належні йому вище вказані земельні ділянки в одну загальною площею 1,5 га.

У 2021 році за зверненням позивача розроблено проект землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :08:001:2751 та :08:001:2750 у власність для ведення особистого селянського господарства у с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

26 травня 2021 року на підставі зазначеної вище технічної документації зареєстровано земельну ділянку площею 1,5000 га з кадастровим номером :08:001:2788; цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; інформація про зареєстроване право в ДЗК відсутня, що вбачається з витягу з ДЗК про земельну ділянку.

З метою реєстрації права власності на новостворену земельну ділянку ОСОБА_5 звернувся до державного реєстратора, однак отримав відмову у державній реєстрації права власності, оскільки на земельні ділянки з кадастровими номерами :08:001:2751 та :08:001:2750 накладено арешт, що вбачається з рішення державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 58459710 від 31.05.2021 року.

20 жовтня 2021 року ОСОБА_2 подав до Оліївської сільської ради заяву, у якій просив передати земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 йому у власність, до якої додано лише: копія паспорту останнього, копія довідки про присвоєння індивідуального податкового номеру та інформація про розміщення земельної ділянки.

Рішенням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 405 від 05.11.2021 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788, на яку саме позивачем розроблено проект землеустрою.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 зареєстровано 24.11.2021 року за ОСОБА_2 , що вбачається з інформації з ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку від 03.12.2021 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 288378978 від 03.12.2021 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що законом не передбачено і оспорюване рішення не містить правових підстав для залишення без задоволення звернення позивача у земельних відносинах, які склалися, крім того, відмова органу місцевого самоврядування з посиланням на розгляд справи в судовій інстанції не базується на вимогах закону. Також суд першої інстанції виходив з того, що передача спірної земельної ділянки, проект землеустрою на яку розроблено саме позивачем, іншій фізичній особі ОСОБА_2 є незаконними діями відповідача у сфері земельних правовідносин між громадянами та органом місцевого самоврядування. Щодо задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора Гур`євої Т.В. від 24.11.2021 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 1,5000 га, кадастровий номер :08:001:2788, яке зареєстроване за ОСОБА_2 є похідною від першої позовної вимоги, яка судом була задоволена - визнано незаконним документ, на підставі якого проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а тому у відповідності до позиції Верховного суду, викладеної у постанові від 19.10.2022 у справі №354/397/17 дійшов висновку про можливість задоволення даної позовної вимоги.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення від 05 листопада 2021 року за №405 Оліївської сільської ради.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Ця засада означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження цих проектів регулюються статтями 118, 186-1 ЗК України.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним, відповідний орган у разі ухвалення рішення про відмову у наданні такого дозволу зобов`язаний належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина дев`ята статті 118 ЗК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 186-1 ЗК України розробник проекту землеустрою подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Орган, зазначений в частині першій цієї статті, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України).

Відповідно до пунктів «б», «ґ» статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Одними з основних засад цивільного законодавства згідно пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність.

Встановлено, що право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,7500 га з кадастровим номером :08:001:2751 та на земельну ділянку площею 0,7500 га з кадастровим номером :08:001:2750 набув на підставі договорів купівлі-продажу від 02.04.2021 року. Зазначені договори купівлі-продажу у визначеному законом порядку не визнані недійсними, а отже є чинними.

19 квітня 2021 року ОСОБА_5 складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., зареєстрована у реєстрі за № 3811, з проханням об`єднати належні йому вище вказані земельні ділянки в одну загальною площею 1,5 га.

У 2021 році за зверненням позивача розроблено проект землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :08:001:2751 та :08:001:2750 у власність для ведення особистого селянського господарства у с. Оліївка Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

26 травня 2021 року на підставі зазначеної вище технічної документації зареєстровано земельну ділянку площею 1,5000 га з кадастровим номером :08:001:2788; цільове призначення: 01.03 для ведення особистого селянського господарства; інформація про зареєстроване право в ДЗК відсутня, що вбачається з витягу з ДЗК про земельну ділянку.

Відтак земельна ділянка площею 1,5000 га з кадастровим номером :08:001:2788 була сформована шляхом об`єднання двох земельних ділянок, а саме земельної ділянки площею 0,7500 га з кадастровим номером :08:001:2751 та земельної ділянки площею 0,7500 га з кадастровим номером :08:001:2750.

Матеріали справи містять лише заяву ОСОБА_2 подану до Оліївської сільської ради заяву, у якій позивач просив передати йому у власність земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788.

Тому суд першої інстанції правильно вважав, що ОСОБА_2 не було вчинено будь-яких дій щодо виготовлення та затвердження документації на земельну ділянку площе 1,5000 з кадастровим номером :08:001:2788, в той час як саме позивачем виготовлена технічна документація із землеустрою щодо об`єднання двох земельних ділянок, які належать йому на праві власності, в одну земельну ділянку.

Встановивши, що Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області при прийнятті рішення №405 від 05.11.2021 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим №:08:001:2788 порушила вимоги ст.ст.116,118,122 ЗК України та у зв`язку з прийняттям оспорюваного акта порушенні права ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та задоволення позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Гур`євої Т. В. щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 за ОСОБА_2 .

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній із 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже, за змістом вказаної норми наразі виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах №906/516/19, № 905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі №922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі №916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі №914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі №754/8547/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив похідну позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Гур`євої Т. В. щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:001:2788 за ОСОБА_2 .

Таким чином, рішення суду першої інстанції містить належну мотивовану оцінку аргументам учасників справи, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, тому доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 є безпідставними.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції із зазначених в апеляційній скарзі доводів та мотивів, які не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, тому залишає апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 27 червня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 01 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді