ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5805/23 Справа № 199/6248/22 Суддя у 1-й інстанції - Марченко Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Барильської А.П., Петешенкової М.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року за позовом Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради звернулося до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому зазначило, що наказом в.о. директора департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09.07.2019 р. № 769-0 ОСОБА_1 було зараховано у Комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Отоларингологія» з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2021 року.

Згідно з п. 2 Наказу ОСОБА_1 направлено для проходження заочної частини інтернатури за даним фахом на базу КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської міської ради.

Відповідно до п. 5 цього Наказу ОСОБА_1 відряджено для проходження очної частини інтернатури на базу ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» з 02 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року, 02 січня 2021 року по 30 червня 2021 року.

Проте виплату заробітної плати під час проходження інтернатури, витрати по відрядженню для проходження очної частини інтернатури ОСОБА_1 цим наказом визначено проводити за рахунок Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради (п. 4 Наказу).

Крім того, відповідно до п. 6 Наказу ОСОБА_1 після закінчення інтернатури визначено направити у розпорядження керівника Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради для роботи на посаді лікаря-отоларинголога.

З метою забезпечення виконання наказу Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09.07.2019 р. № 769-о 25.07.2019 р. між Комунальним некомерційним підприємством «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради (роботодавець) та лікарем-інтерном ОСОБА_1 (працівник) було укладено договір про працевлаштування.

Згідно з п. 2.1. цього договору КНП «Жовтоводська міська лікарня» (роботодавець) бере на себе зобов`язання провести стажування працівника в інтернатурі за певною спеціальністю за навчальним планом і програмою, затвердженим для цієї спеціальності МОЗ України, протягом двох років з наступним працевлаштування за набутою кваліфікацією, тобто бере зобов`язання забезпечити після закінчення працівником навчання і одержання відповідної кваліфікації прийняття його на постійне місце роботи згідно з отриманою кваліфікацією та заробітною платою згідно штатного розпису; організувати працю працівника, надати робоче місце і забезпечити його необхідним обладнанням та матеріалами.

Зі свого боку, працівник, який проходив інтернатуру за кошти бюджету територіальної громади м. Жовті Води, згідно п. 2.2. договору зобов`язався прибути до КНП «Жовтоводська міська лікарня» (роботодавця) у певний термін та укласти трудовий договір на умовах, установлених п. 2.1 цього договору; відпрацювати у роботодавця на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури, в разі відмови - компенсувати/відшкодувати вартість витрат на забезпечення проходження інтернатури в лікувальному закладі відповідно договору; виконувати трудові обов`язки згідно з вимогами законодавства та посадовою інструкцією.

25 липня 2019 р. ОСОБА_1 підписав договір про працевлаштування за спеціальністю отоларинголог. Строк стажування в інтернатурі - два роки.

Наказом Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради від 31.07.2019 р. № 98-ос ОСОБА_1 прийнято для проходження інтернатури на посаду лікаря-інтерна з отоларингології з 01 серпня 2019 р.

За період з 08.2019 р. по 07.2021 р. ОСОБА_1 за рахунок бюджету територіальної громади м. Жовті Води отримав 138 050,94 грн.

Крім того, Комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради сплатило 30 371,21 грн. ЄСВ.

Таким чином, проходження інтернатури ОСОБА_1 для Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради коштувало 168 422,15 грн.

02.07.2021 р. ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з посади лікаря-інтерна з отоларингології за власним бажанням 02.07.2021 р. із зазначенням такої причини: «у зв`язку з наявністю постійного місця проживання у м. Дніпро, на підставі ст. 38 КЗпП».

Водночас у ОСОБА_1 постійне місце проживання у м. Дніпро було і на момент написання заяви про прийняття його лікарем-інтерном до КНП «Жовтоводська міська лікарня» 25.07.2019 р.

Тобто зазначена причина звільнення не є поважною в розумінні ст. ст. 38, 39 КЗпП України.

Наказом від 02.07.2021 р. № 64-к/тр-ос ОСОБА_1 - лікаря-інтерна з отоларингології звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, 02 липня 2021 р.

Крім того, ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 27 календарних днів.

13.09.2021 р. ОСОБА_1 була направлена вимога про повернення отриманих коштів у сумі 138 050,94 грн.

Відповідач повертати вказані кошти відмовився.

За цих підстав Комунальне некомерційне підприємство «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь отримані кошти в сумі 168 422,15 грн., а також понесені судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року позов Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради у рахунок відшкодування витрат на проходження інтернатури грошові кошти в сумі 168422 (сто шістдесят вісім тисяч чотириста двадцять дві) грн. 15 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2526 (дві тисячі п`ятсот двадцять шість) грн. 33 коп.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд, скасувати рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та ухвалите нове, яким відмовити в позові в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, які б підтверджували витрати позивача, пов`язані саме з проходженням мною інтернатури, а також не навів законодавчих норм, якими передбачена можливість стягнення із працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов?язків, а тому у суду були відсутні правові підстави для задоволення позову.

До Дніпровського апеляційного суду від Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що наказом в.о. директора департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 09.07.2019 р. № 769-0 ОСОБА_1 , випускника 2019 року ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ було зараховано до Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Отоларингологія» з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2021 року.

Згідно з цим наказом ОСОБА_1 направлено для проходження заочної частини інтернатури за даним фахом на базу КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської міської ради.

Виплату заробітної плати під час проходження інтернатури, витрати по відрядженню для проходження очної частини інтернатури ОСОБА_1 визначено проводити за рахунок Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради.

Також визначено відрядити ОСОБА_1 для проходження очної частини інтернатури на базу ДЗ «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» з 02 вересня 2019 року по 29 лютого 2020 року, 02 січня 2021 року по 30 червня 2021 року.

Після закінчення інтернатури направити ОСОБА_1 у розпорядження керівника КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради для роботи на посаді лікаря-отоларинголога.

25 липня 2019 ОСОБА_1 до КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради була подана заява про прийняття його лікарем-інтерном з отоларингології з 01.08.2019 для проходження заочної частини інтернатури.

Крім того, 25 липня 2019 року між Комунальним некомерційним підприємством «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради (роботодавець) та лікарем-інтерном ОСОБА_1 (працівником) було укладено договір про працевлаштування, згідно з яким роботодавець бере на себе зобов`язання провести стажування працівника в інтернатурі за спеціальністю отоларингологія за навчальним планом і програмою, затвердженим для цієї спеціальності МОЗ України, протягом двох років з наступним працевлаштування за набутою кваліфікацією, тобто бере зобов`язання забезпечити після закінчення працівником навчання і одержання відповідної кваліфікації прийняття його на постійне місце роботи згідно з отриманою кваліфікацією та заробітною платою згідно штатного розпису; організувати працю працівника, надати робоче місце і забезпечити його необхідним обладнанням та матеріалами.

Зі свого боку, працівник згідно з п. 2.2. договору зобов`язався прибути до роботодавця у певний термін до 01.08.2019 року та укласти трудовий договір на умовах, установлених у підпункті 2.1 цього договору; відпрацювати у роботодавця на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури, в разі відмови - компенсувати/відшкодувати вартість витрат на забезпечення проходження інтернатури в лікувальному закладі відповідно договору; виконувати трудові обов`язки згідно з вимогами законодавства та посадовою інструкцією.

Згідно з наказом КНП «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради № 98-ос від 31.07.2019 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду лікаря-інтерна з отоларингології з 01 серпня 2019 року.

02.07.2021 р. ОСОБА_1 подав заяву про звільнення його з посади лікаря-інтерна з отоларингології за власним бажанням.

Наказом від 02.07.2021 р. № 64-к/тр-ос ОСОБА_1 , лікаря-інтерна з отоларингології було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 02 липня 2021 р.

Згідно з довідкою позивача за період з серпня 2019 року по липень 2021 року ОСОБА_1 була нарахована та виплачена заробітна плата в загальній сумі 168 422,15 грн., з яких сплачено ЄСВ 30371,21 грн.

Таким чином, проходження інтернатури ОСОБА_1 для Комунального некомерційного підприємства «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради коштувало 168 422,15 грн.

Звертаючись до суду з позовом про компенсацію вказаних коштів відповідачем, позивач посилається на те, що відповідач не відпрацював на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури, а тому в силу пункту 2.2 договору повинен відшкодувати вартість витрат на забезпечення проходження ним інтернатури в лікувальному закладі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 197 КЗпП України молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1 та п. 2.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року № 291, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. В інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ - ІV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря (провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності. Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності.

В пункті 3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 (далі - Порядок), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III-IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора)-спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Відповідно до пункту 21 цього Порядку випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у пунктах 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

В даному випадку між сторонами - Комунальним некомерційним підприємством «Жовтоводська міська лікарня» Жовтоводської міської ради (роботодавець) та лікарем-інтерном ОСОБА_1 (працівником) було укладено договір про працевлаштування, згідно з яким роботодавець бере на себе зобов`язання провести стажування працівника в інтернатурі протягом двох років з наступним працевлаштування за набутою кваліфікацією, а працівник - укласти трудовий договір на умовах, визначених цим договору, та відпрацювати у роботодавця на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури, а в разі відмови компенсувати/відшкодувати роботодавцю вартість витрат на забезпечення проходження інтернатури в лікувальному закладі відповідно договору.

Тобто у договорі сторони передбачили відповідальність, зокрема, обов`язок працівника відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з проходженням ним інтернатури, в разі відмови відпрацювати у роботодавця на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 зазначено, що договірне зобов`язання - це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання - це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважалися такими.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 (провадження №14-151цс20) зазначено, що, вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання, судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.

На переконання Великої Палати Верховного Суду, покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівникам державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах" (пункти 66-68).

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач добровільно підписуючи договір про працевлаштування від 25 липня 2019 року, зобов`язався відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з проходженням ним інтернатури, в разі відмови відпрацювати у роботодавця на обраній посаді не менше трьох років після закінчення проходження інтернатури. Закінчивши інтернатуру, відповідач відмовився відпрацювати у позивача на обраній посаді не менше трьох років відповідно до умов договору, що підтверджується його заявою про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 02.07.2021 року.

Доводи відповідача про те, що відповідно до умов договору відповідач не зобов`язувався повернути роботодавцю заробітну плату та повернення сум заробітної плати суперечить нормам Конституції та трудового законодавства, суд вважає безпідставними, оскільки до спірних правовідносини підлягають застосуванню саме положення ЦК України, які регулюють договірні правовідносини і передбачають відповідальність за їх невиконання, а не положення КЗпП України.

Приведені апелянтом в апеляційній скарзі інші доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів чинним законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: