Справа № 463/6102/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/1344/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Суди В.І.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бардин М.Б., позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - та їх представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бардина Михайла Богдановича на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися в суд до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивували тим, що близько 19 години 48 хвилин 27 лютого 2022 року у м. Львові на вул. Мечнікова, 10, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 і пішохода ОСОБА_7 , який отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Постановою від 28 квітня 2022 року слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління поліції у Львівській області капітана поліції Фургало Р.Р., кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000305 від 27 лютого 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. З висновку судово-медичної експертизи №37/2022 від 1 квітня 2022 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_7 є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку, з подальшим розвитком поліоранної недостатності. Таким чином, вважали, що смерть ОСОБА_7 настала після дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2022 року, довідкою про причину смерті ОСОБА_7 від 3 березня 2022 року та свідоцтвом про смерть від 10 березня 2022 року. Внаслідок смерті ОСОБА_7 матері загиблого та його дітям спричинено моральну шкоду, яка проявляється в пережитих моральних стражданнях, які і надалі вони будуть переживати у зв`язку з втратою близької особи. Щодо розміру моральної шкоди, то вказує, що просить стягнути різницю між оціненою моральною шкодою на кожного позивача в розмірі 324000 гривень та страховою виплатою в розмірі 78000 гривень. Як на підставу позову посилалися на положення ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1194 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди завданої смертю сина.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди завданої смертю батька.

В задоволені решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 2200 (дві тисячі двісті) гривень судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Бардин Михайло Богданович.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, вжив додаткових заходів для захисту майнових прав учасників ДТП, а саме уклав страховий договір зі збільшеними гарантіями відшкодування для ймовірних постраждалих.

Вважає, що суд першої інстанції ніяк не перевірив обґрунтованість заявлених в позовній заяві сум моральної шкоди, завданої позивачам. В матеріалах справи відсутні будь-які розрахунки розміру такої шкоди, зокрема відсутнє обґрунтування однаковості моральних страждань повнолітньої особи зі значним життєвим досвідом і малолітніх дітей.

Також звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції неповно з?ясував існуючі реальні зв?язки між матір?ю і сином та між дітьми і батьком, які були настільки відчужені між собою, що довідалися про смерть потерпілого тільки через 4 дні після події ДТП. Ці обставини очевидно мають значення для визначення глибини моральних страждань близьких родичів від втрати сина чи батька.

Судом при винесенні оскаржуваного рішення не було з`ясовано обставини впливу значної кількості алкоголю в крові потерпілого на настання смерті.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бардин М.Б. на підтримання апеляційної скарги, позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - та їх представника ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх сина та батька відповідно, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя останнім душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дітей, не можливо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_7 і при укладенні шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян пре державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 27 травня 2022 року.

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 6 березня 2018 року та серії НОМЕР_3 від 14 березня 2019 року відповідно.

Близько 19 години 48 хвилин 27 лютого 2022 року у м. Львові на вул. Мечнікова, 10, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 і пішохода ОСОБА_7 , який отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Постановою слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області Фургало Р.Р. кримінальне провадження №0000305 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. З постанови вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 , не вбачається порушень Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді смерті ОСОБА_7 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №37/2022 від 1 квітня 2022 року, причиною смерті ОСОБА_7 є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку, з подальшим розвитком поліоранної недостатності. При судово-токсилогічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_7 виявлено еталон в кількості в крові 2,2% (проміле).

З висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/114-22/3226-ІТ від 21 березня 2022 року вбачається, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного

автомобіля марки «BMW528і» реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в

працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. На момент

огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля марки «BMW528і»

реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати

функції передбачені конструкцією.

У відповідності до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/114-22/3227-IT від 22 березня 2022 року, наїзд автомобіля марки «BMW528і» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода відбувся в місці, що передує плямі РБК розмірами 1,6x0,7 м. відносно напрямку руху до вул. Пекарська (детальніше див. схему до протоколу ОМП, позначення на схемі №2). Автомобіль марки «BMW528і» реєстраційний номер НОМЕР_1 , первинно контактував своєю передньою правою частиною з групою відносно твердих предметів (може бути тіло пішохода) та відносне пересування предметів (предмету) проходило в напрямку спереду до заду по відношенню до його поздовжньої осі.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-22/3850-ІТ від 28 квітня 2022 року вбачається, що водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

З оглянутого в судовому засіданні в суді першої інстанції відеозапису з камери відеоспостереження вбачається, що пішохід йде вулицею Мечнікова в м. Львові в напрямку вулиці Пекарської. Його ходьба та координація рухів не є чіткими. При появленні автомобіля «BMW» пішохід робить рух в напрямку проїжджої частини, який схожий на падіння, автомобіль зупиняється.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» згідно з полісом №ЕР/206474744, що стверджується копією відповідного полісу.

ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» здійснило виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 234000 гривень, що стверджується платіжним дорученням №2634 від 12 серпня 2022 року. Крім того, ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 26000 гривень, що стверджується платіжним дорученням №2633 від 12 серпня 2022 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.

Таким чином, загибель ОСОБА_7 , яка наступила внаслідок травм, які останній отримав через наїзд транспортного засобу на пішохода під керуванням водія ОСОБА_1 .

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Іншими словами, колегія суддів погоджується із тим, що сам лише факт загибелі сина та батька позивачів, яка наступила у зв`язку із наїздом автомобіля, як джерела підвищеної небезпеки, спричинив останнім моральні страждання, як матері та малолітнім дітям, що є встановленим та за жодних обставин не може бути спростованим.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31 березня 1995 року з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що у відповідній частині спростовує доводи апеляційної скарги.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Обґрунтовуючи свою позицію та фактично заперечуючи позовні вимоги відповідач ОСОБА_1 покликався на те, що позивачі не довели існування таких обставин, які б свідчили про моральні страждання саме у заявленому розмірі.

ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ «СК «Мотор-Гарант» на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку страхуванням цивільно-правової відповідальності, пов`язаної з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «BMW» 52881, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , виплачено потерпілим 78 000 грн. страхового відшкодування унаслідок смерті фізичної особи: по 26 000 грн. моральної шкоди на кожну з позивачів.

Колегія суддів приходить висновку, що сплачений страховиком розмір моральної шкоди не може бути належною сатисфакцією страждань, які зазнали позивачі через втрату чоловіка та батька, що мало наслідком змінити та порушило нормальний спосіб життя.

Моральна шкода позивачам завдана смертю сина та батька, що спричинило та буде спричиняти їм протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини дійсно істотно змінили життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їх сторони на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Поряд з цим, враховуючи обставини справи, особу потерпілого, обставини за яких сталося ДТП та ставлячись з максимальним розумінням до втрати, якої зазнали позивачі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у визначеному розмірі.

Так, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Частиною 2 статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бардина Михайла Богдановича - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 квітня 2023 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24.10.2023 року

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.