Справа номер 489/661/21 Головуючий суду першої інстанції - Рум`янцева Н. О.
Провадження номер 22-ц/812/1043/23 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л. Д.,

за участі:

представника позивача - Зозулі О. М.,

представника відповідача ТОВ «Преміум лігал колекшн» - Кеню Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2023 року, ухвалене о 09 год 11 хв під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 17 серпня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум лігал колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість - Закон та порядок» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що 14 вересня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №08/09/2007/840 К-2044, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 47 000 доларів США строком на 120 місяців, зі сплатою 14,49 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту 11 вересня 2017 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору цього ж дня ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ КБ «Надра», належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач зазначала, що ОСОБА_2 перестала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором у листопаді 2008 року. Однак, кредитор не пред`являв вимог щодо повернення заборгованості за договором.

30 квітня 2020 року ПАТ КБ «Надра» уклало з ТОВ «Преміум лігал колекшн» договір про відступлення права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, у тому числі й щодо вищевказаних кредитного та іпотечного договорів.

Новий кредитор також не пред`являв жодних вимог та претензій до ОСОБА_2 .

Однак 17 грудня 2020 року ТОВ «Преміум лігал колекшн», посилаючись на наявність застереження у іпотечному договорі, продало ТОВ «Нерухомість - Закон і порядок» предмет іпотеки, на підставі якого за останнім зареєстровано право власності на вищезазначену квартиру.

Позивач вказувала, що у договорі іпотеки наявне застереження, яким передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмету іпотеки. Однак, його реалізація можлива лише у порядку передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та за умови надання нотаріусу відповідного договору іпотеки та її погодження, чого зроблено не було.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним укладений 17 грудня 2020 року між ТОВ «Преміум лігал колекшн» та ТОВ «Нерухомість - Закон і порядок» договір купівлі-продажу предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пономарьовою Д. В., та зобов`язати приватного нотаріуса Пономарьову Д. В. внести інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміну власника квартири на ОСОБА_1 .

Позиція відповідачів у суді першої інстанції

ТОВ «Преміум лігал колекшн» проти задоволення позову заперечувало, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Відповідач вказував, що 24 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала надіслану на її адресу вимогу від 04 травня 2020 року, в якій ТОВ «Преміум лігал колекшн» вказувало на невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору і просило добровільно погасити кредитну заборгованість у тридцятиденний строк. У разі невиконання цієї вимоги ОСОБА_1 було попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку».

ТОВ «Преміум лігал колекшн» вказувало, що ОСОБА_1 у встановлені у вимозі строки заборгованість не сплатила, а тому Товариство було вимушено продати предмет іпотеки.

Відповідач наголошував на тому, що реалізація предмету іпотеки відбулася з дотриманням порядку, передбаченого законом України «Про іпотеку», а тому підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що під час продажу спірної квартири було дотримано всіх законодавчо встановлених вимог, що підтверджено належними та допустимими доказами, наданими відповідачами.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що не отримувала від банку жодної вимоги про наявність кредитної заборгованості у ОСОБА_2 , яку необхідно погасити.

Її зобов`язання за договором іпотеки припинилися з закінченням терміну кредитного договору, а саме 11 вересня 2017 року.

Кредитори не стягували заборгованість з ОСОБА_2 , а одразу звернули стягнення на її квартиру, що на її думку є неправильним і порушує її права.

18 вересня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли до апеляційного суду доповнення до апеляційної скарги, направлені нею засобами поштового зв`язку 14 вересня 2023 року.

Однак апелянтом не було надано підтверджень надсилання копій цих доповнень іншим учасникам справи, а тому відповідно до ч.2 ст.364 ЦПК України вони судом не враховуються.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

ТОВ «Преміум лігал колекшн» проти задоволення апеляційної скарги заперечувало, зазначаючи, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

14 вересня 2007 року ОСОБА_2 уклала з ВАТ КБ «Надра» кредитний договір №08/09/2007/840 К-2044, за умовами якого отримала у борг 47 000 доларів США, зі сплатою 14,49 % річних, строком до 11 вересня 2017 року (а.с.8-9).

Цього ж дня з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору та повернення банку 47 000 доларів США у строк до 11 вересня 2017 року та сплати процентів за користування коштами, ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку належну їй квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.п. 5.1.6, 5.1.7 цього договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане; у випадку порушення позичальником зобов`язань, встановлених кредитним договором та/чи обов`язків заставодавця за цим Договором, а також інших обов`язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - отримати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки.

У пункті 6 договору сторони передбачили, що іпотека виникає з моменту нотаріального посвідчення цього Договору, а припиняється у разі: виконання зобов`язань по кредитному договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до норм діючого законодавства; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання цього договору недійсним; знищення (втрати) предмету іпотеки.

У пункті 7 договору сторони визначили, що іпотекодержатель має право вимагати задоволення вимог за рахунок предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання у цілому або в тій чи іншій його частині.

Іпотекодавець у будь-який час до реалізації предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням зобов`язання у повному обсязі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки у межах, передбачених п.7.4 договору (а.с.138-140).

30 квітня 2020 року ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Преміум лігал колекшн» укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами.

24 червня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Преміум лігал колекшн» вимогу про погашення протягом тридцяти днів з моменту її отримання заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2007 року у сумі 2 233 223,83 грн, що еквівалентно 82 799,70 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 44 441,82 долари США, що еквівалентно 1 198 658,10 грн, заборгованості по відсотках у сумі 32 127,29 доларів США, що еквівалентно 866 517,19 грн та заборгованості за комісією у сумі 6230,59 доларів США, що еквівалентно 168 047,74 грн.

ТОВ «Преміум лігал колекшн» у цій вимозі попередило ОСОБА_1 , що у випадку несплати суми заборгованості, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом його продажу будь-якій особі у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.148-150).

17 грудня 2020 року ТОВ «Преміум лігал колекшн» на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» продало квартиру АДРЕСА_1 ТОВ «Нерухомість - Закон та порядок».

Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В.(а.с.136-137).

З нотаріальної справи, заведеної у зв`язку з укладання зазначеного вище договору купівлі-продажу, вбачається, що сторонами було надано приватному нотаріусу договір іпотеки від 14 вересня 2007 року та договір про відступлення прав вимоги від 30 квітня 2020 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов слід виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що ТОВ «Преміум лігал колекшн» дотримано викладені вище приписи Закону України «Про іпотеку» щодо попередньої вимоги про виконання боргових зобов`язань та про звернення стягнення на предмет іпотеки. ОСОБА_1 вказану вимогу отримала, однак борг не погасила. Отже, у кредитора виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки у визначений договором та законом спосіб.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 цього Закону), а саме на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною третьою зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати такі способи задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Положення договору іпотеки у цій справі, а саме пункт 7, містять застереження про право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Досліджені докази свідчать, що іпотекодержатель дотримався норм законодавства щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та умов договору іпотеки. Він повідомив і боржника і іпотекодавця про наявність боргу і необхідність його погашення у тридцятиденний строк, про наслідки невиконання цих вимог, якими може бути, серед іншого, продаж предмета іпотеки на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку».

За такого, ТОВ «Преміум лігал колекшн» правомірно уклало з ТОВ «Нерухомість - Закон та порядок» договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підставою недійсності правочину відповідно до ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як на підставу визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач посилалася на те, що вона не давала своєї згоди на укладання договору, нотаріусу не надавався при посвідченні договору договір іпотеки, а отже вона не перевіряла наявність іпотечного застереження, кредитор не звертався до суду за стягненням заборгованості з позичальника, а одразу звернув стягнення на предмет іпотеки, кредитор не дотримався вимог ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Наявні у матеріалах справи докази доводять, що кредитором при зверненні стягнення на предмет іпотеки було дотримано вимог Закону України «Про іпотеку», нотаріус при укладанні договору купівлі-продажу предмета іпотеки мав договір іпотеки і керувався його змістом про іпотечне застереження, іпотекодавець у договорі іпотеки погодила можливість кредитора продати її нерухомість через процедуру, передбачену у ст.38 Закону України «Про іпотеку», а тому її повторна згода на продаж не потрібна. Задоволення кредитором своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а не шляхом стягнення з позичальника заборгованості у судовому порядку є його правом.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.