Справа № 559/4056/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ралець Р. В.
Провадження № 22-ц/802/971/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_6 , який з 06 травня 1962 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . У них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . За час шлюбу подружжя побудувало житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року № 942 на час смерті ОСОБА_6 з ним у житловому будинку за вказаною адресою зареєстровані дружина ОСОБА_7 та онука ОСОБА_9 .

Згідно з довідкою від 28 жовтня 2013 року № 389 в господарстві за адресою: АДРЕСА_2 , окрім зареєстрованих осіб: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , станом на день смерті ОСОБА_6 фактично проживала і його дочка ОСОБА_8 , мати ОСОБА_9 .

На даний час спірний житловий будинок АДРЕСА_2 ніким не успадкований та рахується за ОСОБА_6 .

Після смерті діда, ОСОБА_6 , відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право на майно:

житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «ІКВА», с. Іваннє, Дубенського району Рівненської області розміром 3,29 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0106417 виданого 15 жовтня 1996 року на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, зареєстрованого 05 листопада 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 10417.

Спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину після його смерті були його дружина - ОСОБА_7 та його дочка - ОСОБА_8 в розмірі по 1/2 частки кожна.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР та ст. 1261 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_7 та двоє його дочок: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_8 своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем у зазначеному житловому будинку, і залишились проживати у даному будинку й надалі після смерті спадкодавця, проте не отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки хворіла і вважала, що може це зробити і пізніше.

ОСОБА_3 своєчасно не прийняла спадщину після смерті свого батька, оскільки не звернулася протягом шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не вступила в управління або володіння спадковим майном, не проживала з ним на день його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка всього майна, що вона фактично успадкувала після смерті ОСОБА_6 , а саме: житлового будинку і земельної частки (паю).

Позивач зазначала, що вона своєчасно прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_8 , оскільки була на той момент неповнолітньою. Баба ОСОБА_7 , яка була її опікуном до повноліття, не подавала заяв про відмову від спадщини у встановленому законом порядку.

Заяв про прийняття спадщини після смерті мами до нотаріуса ніхто не подавав.

Натомість, 22 березня 2012 року ОСОБА_7 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , а саме земельної частки (паю). При цьому, вона у її змісті вказала, що інших спадкоємців на його майно немає, а також вказала те, що все спадкове майно є особистою власністю ОСОБА_6 .

Така заява фактично не відповідала дійсності, оскільки інші спадкоємці були. А саме, її мама прийняла спадщину із бабою ОСОБА_7 в рівних частках по 1/2 і вже була співвласником спірного будинку на момент відкриття спадщини не дивлячись на те, що не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті мами її спадкоємцем є вона.

Того ж дня, 22 березня 2012 року ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «ІКВА». Спадкова справа № 119/2012, зареєстровано в реєстрі за № 2-64.

Таким чином, ОСОБА_7 отримала у власність не лише належну лише їй 1/2 частку у спадщині, а й 1/2 частку, яка фактично належала ОСОБА_8

13 серпня 2013 року ОСОБА_7 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла дочці ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , подавши заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Таку ж заяву подавала і позивач.

Позивач вважає, що відповідно до заповіту ОСОБА_7 могла заповідати лише те майно, що належало їй на момент смерті, а саме 1/2 частку житлового будинку та 1/2 частку земельної ділянки (паю), що були успадковані нею після смерті ОСОБА_6 .

Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті мами, їй було відмовлено у зв`язку із тим, що необхідно встановити факт постійного проживання на день смерті діда її мами із ним, так як вона проживала там без реєстрації, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та у зв`язку із тим, що на земельну ділянку померлого діда вже видані свідоцтва про право на спадщину бабі - ОСОБА_7 .

Встановлення факту постійного проживання її мами із своїм батьком на день його смерті необхідний їй для оформлення спадкових прав.

Видача свідоцтва про право на спадщину за законом для ОСОБА_7 на всю земельну ділянку (пай) суперечить вимогам закону, оскільки порушило її право власності на 1/2 частину спадкового майна ОСОБА_8 і як наслідок - її право власності на спадкове майно.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_5 збільшивши позовні вимоги, просила суд: визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , а саме: на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 із спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 22 березня 2012 року ОСОБА_7 в 1/2 частині; скасувати право власності ОСОБА_7 на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства «ІКВА», а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 не прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже права на спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку (пай) - не мала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року скасовано.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/8 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/4 частини земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року Власюк З. А. та зареєстроване в реєстрі за № 2-64 про право на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської РДА від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2023 року постанову Рівненського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року у частині позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки касаційним судом справу в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому при новому апеляційному розгляді колегія суддів переглядає її лише у цій частині.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_5 до Привільненської об`єднаної територіальної громади, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про їх часткове задоволення, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1962 року. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

За час шлюбу подружжя побудувало житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок закінчений будівництвом у 1965 році, зареєстрований у погосподарській книзі № 5 Іваннівської сільської ради, в погосподарському рахунку № 392, відкритому на домогосподарство ОСОБА_6

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 15 жовтня 2013 року (а.с.5, том 1).

Відповідно до довідки від 20 серпня 2013 року № 942 на час смерті ОСОБА_6 з ним в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані дружина ОСОБА_7 та онука ОСОБА_12 .

Згідно з довідкою від 28 жовтня 2013 року № 389 в господарстві на АДРЕСА_2 , окрім зареєстрованих осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_12 станом на день смерті ОСОБА_6 фактично проживала і його дочка ОСОБА_8 - мати ОСОБА_12 .

Статтею 548 ЦК Української РСР (була чинна на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 ) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (в тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі №631/1153/13-ц (провадження № 61-26750св18) зазначено:

«Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані, тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі №305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено:

«Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті ОСОБА_13 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем».

Оскільки спадкоємці ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (його дружина) та ОСОБА_8 (його донька), які фактично проживали разом із ним на момент його смерті, продовжували проживати в спірному будинку та вступили в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців після смерті спадкодавця, тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Враховуючи, що ОСОБА_7 належало на праві спільної власності подружжя 1/2 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , тому спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась на 1/2 частину будинковолодіння з яких: 1/4 успадкувала після смерті чоловіка його дружина ОСОБА_7 , а іншу 1/4 частину успадкувала донька ОСОБА_8 , шляхом фактичного вступу у володіння та користування спадковим майном, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.12 том 1, а.с.31, 32 том 2).

Також спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась на право на земельну частку (пай) розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі згідно сертифіката, виданого на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, (а.с.61, том 1) та спадкоємцям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить по 1/2 частині у праві на земельну частку (пай).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 1/4 частину будинковолодіння на АДРЕСА_2 та 1/2 частину у праві на земельну частку (пай), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

З огляду на ту обставину, що на час смерті ОСОБА_8 її мати ОСОБА_7 та донька ОСОБА_9 проживали разом із нею та не заявили про відмову від спадщини, тому вони згідно вимог ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після її смерті, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_9 успадкували по 1/8 частині будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а також по 1/4 частині у праві на земельну частку (пай), що належала померлому ОСОБА_6 13 серпня 2013 року ОСОБА_7 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла дочці - відповідачу ОСОБА_3 (а.с.61, том 2).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , що підтверджується її заявою у матеріалах спадкової справи № 4/2014, заведеної після смерті ОСОБА_7 (а.с.57, том 2).

ОСОБА_9 звернулася до нотаріуса щодо оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_8 , проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні документи на вказане спадкове майно (а.с.34, том 2).

З огляду на встановлені у справі обставини, а також враховуючи те, що ОСОБА_12 як спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_8 позбавлена можливості отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), тому колегія суддів доходить висновку, що за нею необхідно визнати право на 1/8 частину будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а також на 1/4 частину у праві на земельну частку (пай), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА».

Щодо позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 22 березня 2012 року ОСОБА_7 в 1/2 частині та скасування її права власності на 1/2 частину земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності СКП «ІКВА», колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (ч. 1 ст. 1301 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №916/780/18 викладено правовий висновок, згідно якого свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

З огляду на те, що у ОСОБА_7 не було права на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі, оскільки спадщину після його смерті прийняли: його дружина ОСОБА_7 та дочка ОСОБА_8 , а позивач ОСОБА_12 успадкувала після смерті матері ОСОБА_8 право власності на 1/4 частину цієї земельної ділянки, тому у даному випадку наявні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року Власюк З. А. та зареєстроване в реєстрі за № 2-64.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим його у цій частині з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення, тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_5 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 026 грн 30 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 539 грн 45 коп., а всього 2 565 грн 75 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2022 року у цій справі в частині визнання права власності в порядку спадкування та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/8 частини будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 право на 1/4 частини земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 22 березня 2012 року ОСОБА_7 та зареєстроване в реєстрі за № 2-64 про право на всю частину земельної частки (паю), що належала померлому ОСОБА_6 на підставі сертифікату серії РВ № 0106417 від 15 жовтня 1996 року як члену КСП «ІКВА» на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 03 жовтня 1996 року № 446, розміром 3,29 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 026 (одна тисяча двадцять шість) гривень 30 копійок та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 539 (одна тисяча п`ятсот тридцять дев`ять) гривень 45 копійок, а всього 2 565 (дві тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 75 копійок

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: