Справа № 522/4051/23
Провадження 2/522/3270/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

19 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у спрощеному позовному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

28.02.2023р. Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову Позивач зазначає, що з 01.11.2006р. по 06.02.2023р. працював машиністом екскаватору у ПП виробничо-комерційна фірма «Мікромегас». Згідно наказу №3-П від 06.02.2023р. Позивача було звільнено за власним бажанням. У день звільнення з Позивачем не було проведено повний розрахунок, не було виплачено належну заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. У зв`язку із порушенням Відповідачем строків проведення розрахунку при звільненні Позивачем було заявлено вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси суду від 01.03.2023 року по справі відкрито провадження та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник відповідача надав відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти задоволення позовних вимог відповідач зазначає, що Позивачем не надано розрахунку позовних вимог, які утворюють суму не виплаченої на думку Позивача заробітної плати; Позивач втратив право на стягнення зазначених коштів з роботодавця, адже минув термін в три місяці, що встановлений КЗпП України.

В ході розгляду справи Позивачем надавались додаткові пояснення до позовної заяви. З урахуванням остаточної редакції додаткових пояснень Позивач просить стягнути з Відповідача 144 783,8 грн. заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати; 6862,97грн. компенсація за невикористану відпустку; 55 730,82грн. компенсація за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні. Всього 207 376,59 грн. Окрім цього, у позовній заяві Позивач просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн та 8000,00 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 05.04.2023р. клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребовано у ПП виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» довідку про нараховані суми, належні при звільнені ОСОБА_1 . Довідка про нараховані суми має містити зокрема, але не виключно інформацію про нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, оплату за час тимчасової непрацездатності, тощо.

Ухвалою суду від 03.08.2023р. викликано представника відповідача Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» для надання особистих пояснень (ч.2 п.5 ст. 223), визнано явку обов`язковою ч.1 ст.128 ЦПК України.

Також ухвалою суду від 03.08.2023р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача довідку про суму належних позивачу грошових коштів при звільнені з урахуванням наданих позивачем додаткових пояснень..

У судовому засіданні 18.10.2023р. представник Позивача та сам Позивач позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволені позову відмовити. Також Відповідач як на підставу невиплати заробітної плати послався на неможливість провадження діяльності через пандемію, спричинену гострою респіраторною хворобою COVID-19 та подіями з початком агресії та вторгненням рф на територію України.

10.10.2023р. Відповідачем через канцелярію суду надано копії наказів №1-оф від 24.02.2022р. та №2-оф від 01.06.2022р.

Вирішуючи спір по суті, виходячи з предмету спору та доказування по справі, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали судової справи, дослідивши докази по справі судом визначено, що спір між сторонами виник в межах трудових правовідносин, та встановлено.

ОСОБА_1 на підставі наказу №80-П від 01.11.2006р, прийнятий на роботу машиністом екскаватора до ПП ПКФ «Мікромегас» (запис №7 у трудовій книжці). 06.02.2023р. на підставі наказу №3-П від 06.02.2023р. позивача звільнено за власним бажанням (запис №8 у трудовій книжці).

Відповідно до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої відповідачем вбачається, що за січень 2021р. позивачу було нарахована заробітна плата у розмірі 15759,25грн, за лютий 2021р. 14897,09 грн, за березень 2021р. 12787,09 грн., за квітень 2021р. 11287,09 грн., за травень 2021р. 10265,70 грн., за червень 2021р. 16872,37грн., за липень 2021р. 11501, 15грн., за серпень 2021р. 11081,99грн., за вересень 2021р. 19981,15 грн., за жовтень 2021р. 11798,24грн., за листопад 2021р. 13451,15грн., за грудень 2021р. 12665,51грн, за січень 2022р. 11565,51грн., за лютий 2022р. 11199,50грн., за березень 2022р. 3016,82грн., за квітень 2022р. 5509,01грн., за травень 2022р. 4011,90грн., за червень 2022р. 5052,78грн. Починаючи з липня 2022р. заробітна плата взагалі не нараховувалась.

Згідно довідки, доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 працював в Приватне підприємство виробничо-комерційна фірма «МІКРОМЕГАС» з 01.11.2006р. по 05.02.2023р. машиністом екскаватора одноковшового. Дохід за період з 01.01.2021р. по 06.02.2023р. За січень 2021р. сукупний дохід 15759,25 грн, утримання 3073,06грн., сума до виплати 12686,19 грн., сума виплачена 12686,19грн; за лютий 2021р. сукупний дохід 14897,09 грн, утримання 2904,94грн., сума до виплати 11992,16 грн., сума виплачена - 11595,02 грн., сума виплати - 397,13 грн.; за березень 2021р. сукупний дохід 12669,05 грн, утримання 2470,47грн., сума до виплати 10198,58 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 10198,58 грн.; за квітень 2021р. сукупний дохід 11287,09 грн, утримання 2200,99грн., сума до виплати 9086,10 грн., сума виплачена 9086,10 грн., сума виплати - ---- грн.; за травень 2021р. сукупний дохід 10265,70 грн, утримання 2001,82грн., сума до виплати 8263,88 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 8263,88 грн.: за червень 2021р. сукупний дохід 16872,37 грн, утримання 3290,12 грн., сума до виплати 13582,25 грн., сума виплачена - ----- грн., сума виплати - 13582,25 грн.; за липень 2021р. сукупний дохід 11501,15 грн, утримання 2242,73грн., сума до виплати 9258,42 грн., сума виплачена 9258,42 грн., сума виплати - ---- грн.; за серпень 2021р. сукупний дохід 11081,99 грн, утримання 2160,99грн., сума до виплати 8921,00 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 8921,00 грн.; за вересень 2021р. сукупний дохід 19981,15 грн, утримання 3896,33 грн.., сума до виплати 16084,82 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 16084,82 грн.; за жовтень 2021р. сукупний дохід 11798,24 грн, утримання 2300,65грн., сума до виплати 9497,59 грн., сума виплачена - ----- грн., сума виплати - 9497,59 грн.; листопад 2021р. сукупний дохід 13451,15 грн, утримання 2622,98грн., сума до виплати 10828,17 грн., сума виплачена 5900,00 грн., сума виплати - 4928,17 грн.; грудень 2021р. сукупний дохід 12665,51 грн, утримання 2469,77 грн., сума до виплати 10195,74 грн., сума виплачена 1000,00 грн., сума виплати - 9195,74 грн.; січень 2022р. сукупний дохід 11565,51 грн, утримання 2255,27грн., сума до виплати 9310,24 грн., сума виплачена 9000,00 грн., сума виплати - 310,24 грн.; лютий 2022р. сукупний дохід 11199,50 грн, утримання 2183,90грн., сума до виплати 9015,60 грн., сума виплачена - ---- грн., сума виплати - 9015,60 грн.; березень 2022р. сукупний дохід 3016,82 грн, утримання 364,99грн., сума до виплати 2651,83 грн., сума виплачена 2000,00 грн., сума виплати - 651,83 грн.; квітень 2022р. сукупний дохід 5509,01 грн, утримання 1074,26грн., сума до виплати 4434,75 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 4434,75 грн.; травень 2022р. сукупний дохід 4011,90 грн, утримання 782,32 грн., сума до виплати 3229,58 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 3229,58 грн.; червень 2022р. сукупний дохід 5052,78 грн, утримання 985,29грн., сума до виплати 4067,49 грн., сума виплачена - --- грн., сума виплати - 4067,49 грн.; за липень-листопад 2022р. нарахувань не проводилось; грудень 2022р. сукупний дохід 3399,00 грн, утримання 439,52грн., сума до виплати 2959,48 грн., сума виплачена 2959,48 грн., сума виплати - --- грн.; за січень 2023р. нарахувань не проводилось; за лютий 2023р. сукупний дохід 3370,72 грн, утримання 415,73грн., сума до виплати 2954,99 грн., сума виплачена 2954,99 грн., сума виплати - --- грн. Загальна сума виплати 102778,65. Таким чином відповідач визнає заборгованість перед позивачем у розмірі 102778,65 грн.

Відповідно до довідки ОК-5 позивачу нарахована заробітна плата у наступних розмірах: січень 2021 - 15759,25грн., лютий 2021 - 14897,09 грн., березень 2021 - 12787,09 грн., квітень 2021 - 11287,09 грн., травень 2021 -10265,70 грн., червень 2021 - 16872,37грн., липень 2021 - 11501,15грн., серпень 2021 - 11081,99грн., вересень 2021 - 19981,15 грн., жовтень 2021 - 11798,24грн., листопад 2021 - 13451,15грн., грудень 2021 - 12665,51грн., січень 2022 - 11565,51грн., лютий 2022 - 11199,50грн., березень 2022 - 6500,00 грн., квітень 2022 - 6500,00 грн., травень 2022 - 6500,00 грн., червень 2022 - 6500,00 грн.. за липень листопад 2022р. нарахування не проводились, грудень 2022 - 6700,00 грн., січень 2023 нарахування не проводились, лютий 2023 - 3370,72грн. Всього сума нарахованої заробітної плати за січень 2021 лютий 2023 складає 221 183,51 грн.

Довідка ОК-5 це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб. Довідка формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, та містить, зокрема, дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків.

Враховуючи викладене, суд бере до уваги дані щодо заробітної плати, вказані в довідці ОК-5 як офіційні відомості, внесені до реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до наданих позивачем виписок з банківських рахунків у період з січня 2021р. позивачу виплачувалась заробітна плата наступним чином: 28.01.2021р. - 8960,83грн. за січень 2021, 09.06.2022р. - 3451,02 грн. за січень 2021, 17.06.2022р. - 1500,00 грн. за січень 2021, 30.06.2022р. - 2000,00 грн. за січень 2021, 05.05.2021р. - 5000,00 грн. за травень 2021, 28.05.2021р. - 9086,00 грн. за травень 2021, 09.09.2021р. - 9258,42грн. за червень 2021, 29.12.2021р. - 4000,00 грн. за листопад 2021, 19.05.2022р. - 1000,00 грн. за грудень 2021, 01.04.2022р. - 5000,00грн. за січень 2022, 30.11.2022р. - 2000,00грн. за березень 2022, 09.12.2022р. - 2000,00грн. за березень 2022, 31.01.2023р. - 2000,00 грн. за січень 2022, 23.03.2023р. 4954,99 грн. за лютий 2023, 24.07.2023р. - 32441,84 грн. за лютий, березень, травень, червень 2021р., 25.08.2023р. - 23346,80 грн. за серпень, жовтень, листопад 2021р. Всього 115 999,9 грн.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України.

У разі звільнення працівника, керівництво повинно провести з ним повний розрахунок, не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Якщо працедавець при звільненні працівника несвоєчасно провів з ним повний розрахунок, то відповідно до ст. 117 КЗпП, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку («вимушений прогул»).

Як встановлено судом на підставі доказів, при звільненні із позивачем відповідач не провів розрахунок із позивачем, що не заперечується відповідачем.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі.

Як зазначалося судом вище, відповідно до відомостей довідки ОК-5 сума нарахованої заробітної плати за січень 2021 лютий 2023 складає 221 183,51 грн. Відповідно до наданих позивачем виписок з банківських рахунків у період з січня 2021р. відповідачем виплачену позивачу заробітну плату у розмірі 115 999,9 грн.

Одночасно з цим, з липня 2022р. по листопад 2022р., а також за січень 2023 року відповідачем взагалі не нараховувалась заробітна плата позивачу.

Відповідно до ст.. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст.. 1 закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Ст.. 3 закону України мінімальна заробітна плата це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Тобто відповідач за вказаний вище період мав нараховувати позивачу заробітну плату у розмірі не менше мінімальної щомісячно.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі з 1 січня 6500 гривень, з 1 жовтня 6700 гривень. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати у розмірі з 1 січня 6700 гривень.

Тобто за липень 2022р. відповідачем мало бути мінімально нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 6500,00 грн, за серпень 2022р. 6500,00 грн., за вересень 2022р. 6500 грн., за жовтень 2022р. 6700,00 грн., за листопад 2022р. 6700,00 грн., за січень 2023р. 6700,00 грн.

Підсумовуючи викладене, розмір заробітної плати, яка мала бути нарахована відповідачем на користь позивача у період з січня 2021р. по лютий 2023р. становить 260 783,51грн. Розмір заробітної плати, яка підлягала сплаті відповідачем на користь позивача з урахуванням відрахувань зі сплати єдиного соціального внеску та військового збору становить 209930,7 грн.

З наведеного суд приходить до висновку, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 144 783,61 грн. (260 783,51 грн - 115 999,9 грн (сума, що надійшла на рахунок позивача). Заборгованість вказана без вирахування податків.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При звільнені з Позивачем не було проведено повного розрахунку.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абзац 3 пункт 2).

У пункті 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на дату звільнення позивача (лютий 2023року), при розрахунку його середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати за грудень 2022 року та січень 2023року.

Кількість робочих днів за грудень 2022 року та січень 2023 року - 44.

Відтак, середньоденна заробітна плата позивача становить: (6700+6700): 44 = 304,54 грн.

На момент прийняття рішення по справі сплинув шестимісячний строк, передбачений ст. 117 КЗпП України. Таким чином розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільнені є максимальним та становить 55 730,82грн. (183*304,54грн).

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку суд прийшов до наступних висновків.

Ст.. 74 КЗпП України передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ст.. 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

За приписами ст.. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

З огляду на зміст положень ст.. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком.

Відповідно до наданого позивач фото особової картки позивачем не використана відпустка за період з листопада 2011р. по листопад 2022р. та з листопада 2022р. по лютий 2023р. всього 30 днів.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п. 7 Порядку №100 нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів компенсації днів невикористаної відпустки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивача про розмір невикористаної відпустки 30 календарних днів, суд приймає дану обставину як доведену.

Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п. 7 Порядку №100 нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів компенсації днів невикористаної відпустки.

Позивач був звільнений у лютому 2023 року, таким чином останні 12 місяців роботи це з з лютого 2022р. по січень 2023р. включно.

Сумарний заробіток за останні 12 місяців роботи становить 83499,5грн. (11199,50грн.+6500,00+6500,00+6500,00+6500,00+6500,00+6500,00+6500,00+6700,00+6700,00+6700,00+6700,00) де:

лютий 2022 - 11199,50грн., березень 2022- 6500,00 грн., квітень 2022- 6500,00 грн., травень 2022 - 6500,00 грн., червень 2022 - 6500,00 грн., липень 2022 - 6500,00 грн., серпень 2022 - 6500,00 грн., вересень 2022 - 6500,00 грн., жовтень 2022 - 6700,00 грн., листопад 2022 - 6700,00 грн., грудень 2022 - 6700,00 грн., січень 2023 -6700,00 грн.

Для розрахунку компенсації за невикористану відпустку треба сумарний заробіток за останні 12 місяців роботи поділити на кількість днів у році та помножити на кількість днів невикористаної відпустки, а саме: 83499,50/365*30 = 6862,97 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованим наданий позивачем розрахунок розміру компенсації за невикористанні 30 днів відпустки у розмірі 6862,97грн.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду. Спричинену несвоєчасним розрахунком при звільнені у розмірі 5000,00 грн.

Дослідивши дане питання суд зазначає наступне:

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, ним підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Пунктом 9 вищезазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ('їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування моральної шкоди, позивача посилається на значний розмір заборгованості із заробітної плати та період затримки у її виплаті.

Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відтак, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Враховуючи, те що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої визначається залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин

Встановивши обставини справи, суд вбачає за можливе задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача.

Суд дослідив доводи відповідача, що позивач втратив право на стягнення зазначених коштів з роботодавця, адже минув термін в три місяці, що встановлений КЗпП України. З цього питання суд зазначає наступне:

Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У той же час суд зазначає, що позивач не отримував від відповідача жодного письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Більш того, 14 лютого 2023року представником позивача адвокатом Семененко Н.С. було направлено адвокатський запит на адресу відповідача, у якому адвокат просила надати довідку про нараховані суми, належні при звільненні ОСОБА_1 . Направлення на адресу відповідача вказаного адвокатського запиту та отримання ним його підтверджується кур`єрською накладною №33933, копія якої міститься у матеріалах справи, однак відповіді на даний адвокатський запит надано не було.

Окрім цього, ухвалою суду від 05.04.2023р. клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребовано у ПП виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» довідку про нараховані суми, належні при звільнені ОСОБА_1 . Довідка про нараховані суми має містити зокрема, але не виключно інформацію про нараховану, але не виплачену заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку, оплату за час тимчасової непрацездатності, тощо.

Також ухвалою суду від 03.08.2023р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача довідку про суму належних позивачу грошових коштів при звільнені з урахуванням наданих позивачем додаткових пояснень.

Вказані ухвали суду відповідачем не виконані.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не порушено строк звернення до суду, оскільки позивача було звільнено за власним бажанням 06.02.2023р, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 28.02.2023р.

Суд дослідив надані відповідачем копії наказів №1-оф від 24.02.2022р. та №2-оф від 01.06.2022р. та зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, згідно копії наказу №1-оф від 24.02.2022р. вбачається, що відповідачем у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з метою забезпечення життя та здоров`я робітників підприємства, а також викликаною невідворотною силою або іншими обставинами (ч. 1 ст. 34 КЗпП, на підставі ст.ст. 34, 113 Кодексу законів про працю України та Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. №64/2022) встановити початок простою підприємства з «24» лютого 2022 року до стабілізації ситуації в Україні та припинення обставин, що викликали простій, з урахуванням відповідних рішень органів державної влади щодо припинення воєнного стану в Україні. Працівникам підприємства дозволити бути відсутніми на роботі (робочому місці), перебуваючи вдома, до закінчення простою, при умові виконання трудових функцій, якщо не виникне потреби відновлення робіт. Після повідомлення за допомогою засобів зв`язку про закінчення простою в умовах відсутності небезпеки для життя та здоров`я працівників підприємства зобов`язати їх стати до роботи наступного робочого дня після повідомлення про закінчення простою. Бухгалтеру ОСОБА_2 проводити відповідальні розрахунки заробітної плати за весь період простою для працівників підприємства у розмірі 2/3 ставки встановленого працівникам (розряду) окладу.

Згідно копії наказу №2-оф від 01.06.2022р. вбачається, що відповідачем у зв`язку з несприятливими обставинами на будівельним ринку України, і поширенню на території України COVID-19 та нестабільної фінансової ситуації на підставі ст. 32, 56, 57 КЗпП України, а також відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Указу Президента України від 24 лютого 2022року №64/2022 «Про введення військового положення в Україні» за згодою з нижчепереліченими працівниками адміністрації підприємства, до моменту поліпшення обстановки на будівельному ринку України і стабілізації фінансової ситуації, для нижчеперелічених працівників з 1 червня 2022 року встановити 2-х годинний робочий день з гучим графіком праці. Після закінчення дії несприятливих обставин видати додатковий наказ. Ознайомити зі змістом наказу всіх працівників адміністрації нижчеперелічених. Лінія та підрозділи підприємства табелюються за фактом відпрацьованого часу та виконаних обсягів робіт. З наказом ознайомлені: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 .

Надаючи оцінку зазначеним копіям наказів суд зазначає, що провадження по справі було відкрито 01.03.2023р., відповідачем було надано відзив на позовну заяву, до якого не було додано жодних документів. Вказані копії наказів були надані відповідачем до суду лише 10.10.2023р., що ставить під сумнів дату виготовлення вказаних наказів.

Окрім цього, позивач з вказаними наказами не ознайомлений, до його відома накази доведені не були.

Згідно копії наказу №1-оф від 24.02.2022р. вбачається, що з вказаним наказом взагалі не ознайомлений жодний із працівників, хоча за твердження відповідача у штаті працювало на той момент близько 175 осіб.

Наказ №2-оф від 01.06.2022р. взагалі стосується лише осіб, які з ним ознайомлені та не приймається судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги накази №1-оф від 24.02.2022р. та №2-оф від 01.06.2022р. як належні докази по справі.

Суд також надав належну оцінку доводу відповідача про неможливість виплати заробітної плати через пандемію, спричинену гострою респіраторною хворобою COVID-19 та подіями з початком агресії та вторгненням рф на територію України та зазначає наступне:

Так, відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували той факт, що відповідач не міг провадити господарську діяльність та своєчасно виплачувати заробітну плату через пандемію, спричинену гострою респіраторною хворобою COVID-19 та подіями з початком агресії та вторгненням рф на територію України.

У свою чергу суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до положень статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; і найголовніше - унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21 та у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист № 2024/02.0-7.1, яким засвідчила, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства, але даний доказ жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання перед позивачем.

Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором, однак не механізмом універсальної дії, а лист Торгово-промислової палати не є абсолютним доказом неможливості належного виконання зобов`язання.

На початку 2020 року у зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції і введенням карантинних заходів Законом України «Про запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX перелік обставин, які вважаються форс-мажорними, був доповнений новою підставою - «карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України».

У зв`язку з наведеним Верховним Судом була сформована правова позиція щодо карантину як форс-мажорної обставини у трудових спорах, зокрема у справах щодо стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, на відповідача не може бути покладений обов`язок з виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст. 117 Кодексу законів про працю України, у випадку, якщо останній довів, що така затримка відбулася не з його вини, а з обставин непереборної сили та форс-мажорних обставин, спричинених карантинними обмеженнями.

Зазначена правова позиція прослідковується у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 359/3250/20, від 22.09.2021 у справі № 359/3843/20 та від 28.09.2021 у справі № 359/3756/20.

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що заборгованість перед позивачем утворилася, у зв`язку з незалежних від нього обставин, враховуючи, що після подання позову до суду частина боргу була сплачена.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду задоволення позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору на користь держави.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнення моральної шкоди- задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства .виробничо-комерційна фірма « Мікромегас» (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 8-Б, оф, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заборгованість із виплати заробітної плати за період з січня 2021 року по лютий 2023 року у загальній сумі 144 783,8 гри. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 8-Б, оф, .9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55730,82грн.

Стягнути з Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд. 8-Б. оф. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 6862,97гри.

Стягнути з Приватного підприємства виробничо-комерційна фірма «Мікромегас» (65058, м. Одеса, вул. Армійська, буд, 8-Б, оф. 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 23.10.2023 року.

Суддя А.В. Науменко

19.10.23