Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 367/5766/21

провадження № 61-12118ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за вказаною адресою з кадастровим номером :01:014:0249.

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою з кадастровим номером :01:014:0249, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь компенсацію за продаж спільного автомобіля у розмірі 105 000,00 грн.

В грудні 2021 року ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення її зустрічного позову шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0249, та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно.

Вказану заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 може відчужити спірне майно третім особам в зв`язку з розглядом даного спору, що в подальшому може суттєво вплинути на права ОСОБА_2 та можливість їх поновлення після набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступного нерухомого майна, а саме: земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0249, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0200 га, житлового будинку загальною площею 113,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109.

Накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0249, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0200 га та житловий будинок загальною площею 113,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 109.

Судові рішення аргументовано наявністю спору між сторонами та тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивачки за зустрічним позовом.

ОСОБА_1 10 серпня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року.

ОСОБА_3 26 липня 2023 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2023 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2023 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

У вересні 2023 року заявником вимоги вказаної ухвали Верховного Суду виконано у встановлений строк, сплачено судовий збір в повному обсязі.

Касаційну скаргу мотивовано заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою доказами. Посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, від 15 липня 2020 року в справі № 909/835/18.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

Предметом спору в цій справі є визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за вказаною адресою з кадастровим номером :01:014:0249.

Згідно з матеріалами касаційного провадження, ОСОБА_1 є власником спірного майна.

Забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії реєстраційні дії щодо відчуження зазначеного спірного майна та накладення арешту на нього є обґрунтованим та співмірними із заявленими вимогами, про що судами було зроблено вірний висновок.

Доводи касаційної скарги, зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та не спростовують правильного по суті спору висновку судів попередніх інстанцій.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на судові рішення, якими вирішено процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 23 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
А. Ю. Зайцев М. Ю. Тітов