Справа № 131/420/23
Провадження № 2/131/225/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області,

учасники: позивач ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Гончар О.І., відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача - адвокат Діденко Н.П., представники третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що з 2000 року по січень 2022 року він проживав у фактичному шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Від даного шлюбу вони мають спільних дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У січні 2022 року ОСОБА_2 залишила малолітніх дітей і виїхала за межі України. Наразі її місце перебування позивачу невідоме.

З того часу діти проживають разом з батьком, який самостійно займається їх вихованням, навчанням та доглядом.

Мати дітей ОСОБА_2 упродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, тому позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Діденко Н.П. подала до суду заперечення на позовну заяву, в якій вказала, що позивач у своєму позові зазначив про спільне проживання з відповідачем на протязі 22 років, при цьому, він не зазначив про їх спільне виховання трьох, а не двох дітей, одна з яких на даний час вже є повнолітньою. Позивач вказує, що мати тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому, не підтверджує це належними доказами. Подані позивачем докази підтверджують лише факт проживання дітей разом з ним з січня 2022 року, який відповідач не заперечує. Посилання позивача, що протягом року мати не бере участі у житті дітей і місце її перебування йому не відоме, спростовується поданими ним же копіями постанов про притягнення ОСОБА_2 у 2022 році до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що конфлікт між батьками виникав стосовно спілкування з дітьми. Так, бажання матері бачитись і спілкуватись з дітьми неодноразово закінчувалось викликом ОСОБА_1 працівників поліції, що свідчить про постійні перешкоди з боку батька у спілкуванні матері з дітьми. У задоволенні позову просила відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Гончар О.І. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити. При цьому зазначили, що висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необгрунтованим та має рекомендаційний характер, зокрема, у ньому не зазначено, які саме інтереси дітей враховано. Разом з тим, обгрунтування їхніх вимог підтверджується долученими ними до справи копіями постанов Іллінецького районного суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та за вчинення домашнього насильства. Саме ОСОБА_2 чинить психологічний тиск на дітей з метою створення їх негативного відношення до батька. Задоволення позову важливе саме для захисту психіки та соціально-культурних прав дітей через очевидне їх небажання контактувати з матір`ю.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Пояснила, що вона з відповідачем проживала однією сім`єю протягом 22 років. Вони мають трьох спільних дітей, одна з яких вже повнолітня та має свою сім`ю. У 2022 році через відносини, які склалися у сім`ї, вона залишила ОСОБА_1 , оскільки не бажала далі проживати з ним однією сім`єю, та змушена була поїхала на роботу за кордон. Згодом позивач просив її повернутися назад у сім`ю, однак вона відмовилася. Наразі ОСОБА_1 налаштовує дітей проти неї та перешкоджає їй у спілкуванні дітьми, таким чином він хоче відомстити їй за те, що вона його покинула. При цьому ОСОБА_2 зазначила, що ніколи не ображала своїх дітей, завжди турбувалася про них, що любить своїх дітей, цікавиться їх життям, здоров`ям та навчанням, знає їхні здібності та уподобання, хоче з ними спілкуватися та піклуватися про них, тому просила не позбавляти її батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Діденко Н.П. у судовому засіданні просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченні. При цьому зауважила, що конфлікти, за які ОСОБА_2 було притягнено до адміністративної відповідальності, у сім`ї виникали з вини ОСОБА_1 , який навмисно вчиняв та вчиняє перешкоди у спілкуванні матері з дітьми, формував негативну її характеристику та збирав доказову базу її винної поведінки. ОСОБА_2 , у свою чергу, постійно намагається спілкуватися з дітьми, зокрема, за допомогою телефонного чи електронного зв`язку, постійними приїздами до дітей, при цьому, діти при висловленні думки про матір, використовують фрази батька, з яким вони проживають і, який налаштовує їх негативно по відношенню до матері.

Представники заінтересованої особи служби у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області - начальник служби Падура А.А. та головний спеціаліст юрисконсульт служби Іваненко А.А. у судовому засіданні дали аналогічні пояснення. Зокрема, зазначили, що станом на 27 липня 2023 року є висновок служби у справах дітей Іллінецької міської ради про не доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Також є висновок служби у справах дітей Іллінецької міської ради від 27 липня 2023 року щодо визначення способів у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітніми дітьми, що свідчить про бажання матері спілкуватися з ними та виховувати їх. При цьому, позивач заперечував щодо спілкування дітей з матір`ю. За вказаних обставин вважають, що підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей немає, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 є її матір`ю. Вже тривалий час мати перебуває за кордоном. Коли проживала разом з ними та з батьком, то мала негативну поведінку, випивала, влаштовувала сварки. Наразі він не бажає спілкуватися з матір`ю, не хоче, щоб вона проживала разом з ними та не заперечує, щоб її позбавили батьківських прав.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_6 та вказав, що ОСОБА_2 є його матір`ю. Тривалий час мати перебуває за кордоном. Восени, коли вона приїжджала, то привезла йому подарунок на день народження, але він не захотів його брати. Раніше, коли мати проживала разом з ними та з батьком, то випивала, влаштовувала сварки. Наразі він не бажає спілкуватися з матір`ю, не хоче, щоб вона проживала разом з ними та не заперечує, щоб її позбавили батьківських прав.

Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши сторони, їх представників, представників органу опіки і піклування, дітей, відносно яких позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується їх свідоцтвами про народження Серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с. 12,13).

Діти проживають разом зі своїм батьком ОСОБА_1 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №327 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28 березня 2023 року (а.с.8).

Вказаний будинок належить позивачу на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок (а.с.4) та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно (а.с.9). Як зазначали сторони у судовому засіданні, у вказаному будинку з 2000 по січень 2022 року разом з ними проживала і відповідач ОСОБА_2 .

З січня місяця 2022 року мати дітей ОСОБА_2 фактично з ними не проживає, перебуває за кордоном у Республіці Чехія, що підтверджується актами обстеження на предмет проживання, складеним комісією в складі депутата Іллінецької міської ради Зубачевського П.В., сусідів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.10,15).

Позивач ОСОБА_1 є ФОП, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП (а.с.6), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с.13) та медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (а.с.14), за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується довідкою-характеристикою Іллінецької міської ради Вінницької області від 03 квітня 2023 року за №03-16/381, відповідно до якої за час проживання на території Іллінецької міської ради Вінницької області компрометуючі матеріали відносно ОСОБА_1 до Іллінецької міської ради не надходили (а.с.16), здатен забезпечити своїм дітям належні матеріальні умови проживання та розвитку.

Згідно характеристики дитини ОСОБА_6 , остання є ученицею 5-А класу Іллінецького ліцею №2. Дитина проживає з батьком. Дівчинка систематично відвідує навчальний заклад, забезпечена всім шкільним приладдям та одягом, рівень розумового та фізичного розвитку відповідає її віковим особливостям, приймає активну участь у житті класу. Мама дитини перебуває за кордоном, у першому семестрі цікавилася навчанням дитини у телефонному режимі (а.с.93).

Згідно характеристики дитини ОСОБА_5 , останній є учнем 7-Г класу Іллінецького ліцею №2. Дитина проживає з батьком. Хлопчик відвідує навчальний заклад згідно змішаної форми навчання, забезпечений всім шкільним приладдям та одягом, рівень розумового та фізичного розвитку відповідає його віковим особливостям, приймає активну участь у житті класу. Мама дитини перебуває за кордоном, у першому семестрі цікавилася навчанням сина у телефонному режимі (а.с.94).

Як було встановлено у судовому засіданні, батько дітей ОСОБА_1 наразі перебуває у конфліктних стосунках з матір`ю дітей - ОСОБА_2 та виступає проти спілкування матері з дітьми, у зв`язку з чим, рішенням Іллінецької міської ради №192 від 27 липня 2023 року було затверджено висновок щодо визначення способів у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , згідно якого було встановлено: необмежене спілкування з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачає безпосереднього фізичного спілкування; на період літніх канікул проводити один місяць з дітьми без присутності батька на території України (а.с.103-105).

Позивач зазначає, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки, вчиняє насильство у сім`ї, на підтвердження чого надав суду копії постанов Іллінецького районного суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності (а.с.51-58, 137,138).

При цьому, відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили, що ОСОБА_2 вчиняла насильство у сім`ї, зауважили, що конфлікти у сім`ї виникали з вини позивача і стосувалися того, що останній перешкоджав ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми, налаштовував їх вороже проти матері.

З приводу вказаних обставин, суд вважає, що у разі неодноразового вчинення насилля щодо дітей, якщо воно має місце, органи поліції повідомляють відповідні служби та проводяться відповідні корекційні роботи з такими особами. Так, з матеріалів справи не вбачається, що проводилися вказані корекційні роботи та, що органи поліції зверталися до відповідних служб, щодо захисту дітей від таких насильницьких дій матері відносно дітей і з приводу її неналежного виховання дітей.

Крім того, рішенням Іллінецької міської ради №180 від 27 липня 2023 року було затверджено висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.71-73).

Зауваження представника позивача щодо того, що вказаний висновок є необгрунтованим та має рекомендаційний характер суд не бере до уваги та вважає, що даний висновок є вмотивованим, комплексним, зроблений з урахуванням професійних навиків працівників освіти, соціальних служб, педагогів, психологів. Так, згідно витягу з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Іллінецької міської ради від 31 травня 2023 року (а.с.95-100), зокрема, ОСОБА_9 - класний керівник ОСОБА_5 , повідомила, що ОСОБА_10 вже протягом трьох років навчається у неї у класі. За весь цей період навчанням дитини цікавилась мати. Батька дитини вона вперше побачила у травні цього року, коли він прийшов до школи за характеристиками на дітей. Про те, що ОСОБА_2 знаходиться за кордоном, класний керівник дізналася від ОСОБА_10 , оскільки мати дитини постійно виходить на зв`язок з учителями та цікавиться його навчанням. ОСОБА_11 - класний керівник ОСОБА_6 , також повідомила, що жодного разу протягом навчального року не бачила батька дитини. Мати ОСОБА_12 завжди виходить на зв`язок, про те, що її немає, дізналася від дитини, оскільки ОСОБА_2 продовжувала спілкуватися з нею через Viber . Педагоги висловили свою думку, що ОСОБА_2 не потрібно позбавляти батьківських прав. Разом з тим ОСОБА_11 зауважила, що вся розповідь ОСОБА_12 (на даному засіданні комісії) була на одному подиху, ніби дитина розказує вірш, щоб нічого не забути. ОСОБА_12 розповідає про ті події, що відбулися декілька років тому, до того ж дати відповідь вона не може, а починає ще більше плакати та казати, що все було так само. У розповіді дитини присутні фрази непритаманні дітям її віку. ОСОБА_10 же, згідно даного протоколу, на запитання не відповідав, а просто казав: «да, так все і було».

Даний висновок мотивований відсутністю винної поведінки ОСОБА_2 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей, зроблений з урахуванням бажання матері повноцінно приймати участь у житті, вихованні та навчанні дітей.

Зауваження позивача ОСОБА_13 щодо шкідливих звичок ОСОБА_2 , а саме: зловживання спиртними напоями, про що одноголосно, абсолютно однаковими фразами вказували і діти у судовому засіданні, не підтвердженні жодними доказами, зокрема, довідками про перебування ОСОБА_2 на диспансерному обліку у лікаря нарколога з проблемою алко чи нарко залежності. Також відсутні докази лікування останньої.

Щодо пояснень дітей і їх позиції щодо необхідності позбавлення матері батьківських прав відносно них, суд виходить з наступного. Так, діти у своїх розповідях про матір, використовують абсолютно однакові фрази, говорять про аналогічні події, поведінку матері, через які вони не бажають з нею спілкуватися, часто їх пояснення співпадають з поясненнями батька, з яким вони проживають та, думка якого, може формувати думки дітей. Крім того, на думку суду, прослідковується образа дітей на матір за розірвання нею стосунків з батьком та небажання проживати з ним однією сім`єю.

У даному випадку суд враховує позицію Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, яким зроблено висновок, що озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки вона може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким дитина через малолітній вік неспроможна надавати об`єктивну оцінку, та не завжди відповідає інтересам самої дитини.

Нормами статей 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні до неї батьківське піклування, зобов`язані виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, чого з боку відповідача у судовому засіданні встановлено не було.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд у ході розгляду справи не знайшов підтвердження безвідповідального ставлення відповідача ОСОБА_2 до питання виховання своїх неповнолітніх дітей. Крім того, як встановлено судом, відповідач хоче спілкуватися з дітьми та неодноразово приходила до них з цією метою, однак позивач не бажає, щоб мати спілкувалася з дітьми, більше того, самі діти, які проживають з батьком та знаходяться під його впливом, не бажають спілкуватися з матір`ю та налаштовані проти неї.

Протягом розгляду справи відповідач, на думку суду, робила належні та реальні кроки щодо наміру спілкування з дітьми, участі у їх вихованні та утриманні, що свідчать про її бажання спілкуватися та опікуватися ними. Відповідач до дітей ставиться добре, цікавиться їх життям, навчанням та любить їх, мала та має намір спілкуватися з дітьми, однак позивач проти цього.

Так, Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

На переконання суду, позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не буде слугувати інтересам дітей, тому погоджується з висновком служби у справах дітей Іллінецької міської ради щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

За таких обставин, враховуючи викладене вище в контексті наведених правових норм, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході наявних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів, тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницької області - відмовити.

Копію цього рішення невідкладно надати сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа: служба у справах дітей Іллінецької міської ради Вінницького району Вінницької області, , адреса: 22700, м. Іллінці Вінницького району Вінницької області, вул. Соборна, 18.

Суддя:/