Номер провадження: 22-ц/813/5341/23
Справа № 517/9/23
Головуючий у першій інстанції Гончар І.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 17.02.2023 у складі судді Гончар І.В.,

встановив:

В січні 2023 ОСОБА_1 звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 25.10.1997 Йосипівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 8. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони не проживають разом більше десяти років, причиною слугувало те, що вони мають різні погляди на спільне сімейне життя та подружні обов`язки, які поступово призвели до погіршення відносин один до одного. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Шлюб носить формальний характер.Сторони від шлюбу малолітніх дітей не мають.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 17.02.2023 позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з наведеним рішенням ОСОБА_2 оскаржила його до апеляційного суду. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема судом не з`ясовано, що подружжя не проживають разом більше 10 років. Крім того, в порушення ст. 110 СК України судом не було надано строку для примирення подружжя, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови у задоволенні позову.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.1997 Йосипівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), актовий запис № 8.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Так, ОСОБА_1 звернувся до Фрунзівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 25.10.1997 Йосипівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, актовий запис № 8.

14.02.2023 ОСОБА_2 звернулась до Фрунзівського районного суду Одеської області з заявою про визнання позовних вимог ОСОБА_1 в обсязі, про відсутність заперечень щодо розірвання шлюбу та про розгляд справи за її відсутністю.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, визнання позову відповідачем є його одностороннім волевиявленням, яке спрямоване на врегулювання спору з позивачем.

У абзаці другому п. 4 постанови № 5 Пленуму «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 вересня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Визнання позову повинно бути безумовним, а якщо у справі беруть участь кілька відповідачів, то ухвалення рішення про задоволення позову за наявності для цього законних підстав можливе лише у разі визнання позову всіма відповідачами. Слід розрізняти визнання відповідачем позову від визнання ним обставин позову, що згідно з частиною першою статті 61 ЦПК звільняє позивача лише від доведення цих обставин.

Таким чином, визнання - це повідомлення стороною чи іншими особами, що беруть участь у справі, обставин, що підтверджують наявність чи відсутність фактів, які за законом має доводити друга чи інші особи.

Процесуальним наслідком визнання у цивільному процесі однією зі сторін факту встановленим є набуття фактом безспірного характеру і звільнення другої сторони від його доказування.

Визнання певної обставини звільняє від обов`язку її доказування лише тоді, коди її визнала інша сторона, треті особи, представники сторін та третіх особі. Якщо хтось з цих осіб, які беруть участь у справі, обставину не визнає - вона потребує доказуванню.

Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, приведені вище обставини та наявні докази, колегія суддів вважає, що визнання відповідачкою позову про розірвання шлюбу за відсутності будь-яких інших безспірних доказів та заперечень може мати вирішальне значення для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на викладені обставини, доводи апеляційної скарги про ненадання часу на примирення та не з`ясування часу проживання окремо підставою скасування рішення суду бути не можуть, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 17.02.2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 30.10.2023

Головуючий:

Судді: