Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 707/2856/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Щокань В.М.,

за участю представника

позивача адвоката Старча А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», правонаступником яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про захист прав споживача, визнання договору споживчого кредиту частково недійсним, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ Вердикт-Капітал», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №100224077, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20000грн. строком на 30 днів з 09.08.2021 і терміном повернення кредиту 08.09.2021.

Відповідно до умов договору передбачені проценти за користування кредитом 7500грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Позивачем були перераховані грошові кошти у розмірі 20000грн. відповідачу на картковий рахунок за реквізитами банківської установи, що вказані відповідачем. Відповідач підтвердила факт підписання договору, те, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй відома вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

У порушення умов договору, відповідачем зобов`язання виконані не були, внаслідок чого станом на 16.11.2022 наявна заборгованість: за тілом кредиту 19400грн., за процентами на дату відступлення права вимоги 67477грн. 50коп., за процентами, відповідно до п.4.2 договору 82450грн., а всього 169327грн. 50коп.

30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт-Капітал» укладений договір факторингу №30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт-Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в т.ч. за договором про споживчий кредит від 09.08.2021, що укладений із ОСОБА_1 .

Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 169327грн. 50коп., судовий збір у розмірі 2539грн. 91коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10950грн.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.12.2020 справу направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідачем ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт-Капітал», правонаступниками яких є ТОВ «Дебт Форс» про захист прав споживача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між нею та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №100224077, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20000грн. строком на 30 днів з 09.08.2021 і терміном повернення кредиту 08.09.2021.

Вказує, що договір в частині нарахування процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад 50% вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Отже, слід визнати недійсним п.1.5 договору, оскільки розмір процентів 11215,00% є непропорційно великою сумою компенсації. Вимога про сплату процентів за договором є завищена.

Крім того, висловила свої заперечення проти первісного позову і просить відмовити у його задоволенні.

Таким чином, просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Вердикт-Капітал» та задовольнити зустрічний позов, яким визнати недійсним п.1.5 договору від 09.08.2021 в частині нарахування відсотків на підставі ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживача».

Ухвалою суду від 16.03.2023 зустрічна позовні заява прийнята судом, об`єднана в одне провадження із первісним позовом та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи, ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 27.07.2023 залучено правонаступником позивача за первісним позовом ТОВ «Вердикт-Капітал» - ТОВ «Дебт Форс».

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 13.09.2023, відбулося повернення до підготовчого провадження і залучено до участі у справі правонаступником відповідачів за зустрічним позовом ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт-Капітал» - ТОВ «Дебт Форс».

Ухвалою суду від 13.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

ТОВ «Мілоан» подано відзив на зустрічний позов, за яким просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що ОСОБА_1 уклала не договір споживчого кредиту, а договір фінансово кредиту; вона ознайомилася із умовами договору і не відмовилась від нього; отримала кредитні кошти, які не повернула. Передбачені умовами договору проценти не є штрафом, пенею, а є саме процентами за користування товарним кредитом, які стягуються незалежно від наявності вини боржника. Вважає, що відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що договір містить несправедливі умови; всю належну інформацію вона отримала.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом просив позовні вимоги первісного позову задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на доводи позовної заяви та погодившись із доводами відзиву на зустрічну позовну заяву, який було подано ТОВ «Мілоан». Зазначив, що ОСОБА_1 не погасила заборгованість за договором кредиту у строк, що визначений договором, а тому слід заборгованість стягнути з неї на користь позивача. Крім того, зазначив, що при укладанні договору сторони дотримувались принципу «свобода договору»; ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, не відмовилась від укладання договору і з вимогами про визнання п.1.5 договору недійсним звернулася лише після пред`явлення до неї первісного позову. Проценти за користування кредитом, які нараховані після 08.09.2021, то вони нараховані відповідно до п.4.2 договору та п.1.6 договору, з врахуванням ч.2 ст. 625 ЦК.

В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом та її представник не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, враховуючи думку відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом та її представника, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову підлягають до часткового задоволенні, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за таких підстав:

встановлено, що 09.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №100224077, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20000грн. строком на 30 днів з 09.08.2021 і терміном повернення кредиту 08.09.2021, що відповідає умовам договору (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4).

Відповідно до умов договору передбачені проценти за користування кредитом 7500грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).

Згідно з п.1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Умови щодо пролонгації договору на стандартних (базових) умовах передбачені п.2.3.1.2 договору.

Згідно із п.4.2 договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбачено. П.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Відповідно до п.6.1 договору, цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний, зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмові формі (п.6.5 договору).

Як передбачено п.6.3 договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладення цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Слід зазначити, що за дослідженими доказами судом встановлено, що договір від 09.08.2021 складається із договору про споживчий кредит №100224077 (індивідуальна частина), Графік платежів за договором, як додаток №1 до договору від 09.08.2021, Паспорт споживчого кредиту, як додаток №2 до договору від 09.08.2021, анкета-заява на кредит, яка створена 09.08.2021.

ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором від 09.08.2021 виконав і перерахував грошові кошти у розмірі 20000грн. відповідачу на реквізити банківської установи банк отримувача Монобанк, про що свідчить довідка від 02.02.2022.

Слід зазначити, що відповідач ОСОБА_1 жодним чином не спростувала факти, вказані позивачем щодо укладання нею договору від 09.08.2021, ознайомлення її із умовами договору та додатками та не спростувала факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 20000грн.

Як вбачається з відомостей про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 сплатила 600грн. як часткове погашення отриманого тіла кредиту, а залишок становить 19400грн. Крім того, до 11.09.2021 відповідачу нараховувались позивачем проценти відповідно до п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 договору, а з 12.09.2021 за положеннями п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, станом на 30.11.2022, в тому числі відомостей про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 має заборгованість за договором від 09.08.2021: тіло кредиту - 19400грн., відсотки на дату відступлення права вимоги - 67477грн. 50коп., відсотки за кредитним договором за період з 01.12.2021 по 23.02.2022 - 82450грн., а всього 169327грн. 50коп.

30.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт-Капітал» укладений договір факторингу №30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт-Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в т.ч. за договором про споживчий кредит від 09.08.2021, що укладений із ОСОБА_1 , враховуючи і додаток №3 до договору факторингу, за яким: сума заборгованості за основним зобов`язанням 19400грн., заборгованість за нарахованими процентами 67477грн. 50коп.

09.03.2023 між ТОВ «Вердикт-Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №09-03/23, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт-Капітал» відступило право грошової вимоги ТОВ «Кампсіс Фінанс» до позичальників, в т.ч. за договором про споживчий кредит від 09.08.2021, що укладений із ОСОБА_1 сума заборгованості за основним зобов`язанням 19400грн., заборгованість за нарахованими процентами 148897грн. 50коп., відповідно до даних реєстру боржників (додаток №3 до договору від 09.03.2023).

11.05.2023 між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №11-05/23, відповідно до умов якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило право грошової вимоги ТОВ «Дебт Форс» до позичальників, в т.ч. за договором про споживчий кредит від 09.08.2021, що укладений із ОСОБА_1 , в т.ч. враховуючи і додаток №3 до договору, і додаток №4, за якими сума заборгованості за основним зобов`язанням 19400грн., заборгованість за нарахованими процентами 148897грн. 50коп.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України).

До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за результатами розгляду первісного позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованість: тіло кредиту - 19400грн. 00коп., проценти - 148897грн. 50коп. В іншій частині вимог щодо стягнення процентів 1030грн. (149927,50 148897,50) слід відмовити, оскільки позивач, правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс», отримав право грошової вимоги стосовно ОСОБА_1 на нараховані проценти у розмірі 148897грн.50коп., а не на 149927грн. 50коп., як заявлені позовні вимоги.

Що стосується позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , то у задоволенні слід відмовити за таких підстав:

в обгрунтування зустрічного позову, ОСОБА_1 вказує на те, що нарахування процентів, враховуючи положення п.1.5 договору від 09.08.2021, є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому договір в цій частині просить визнати недійсним.

Між тим, пунктом 1.5. договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 9500грн. в грошовому виразі та 11,215 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 29500 грн. 00 коп.

Пунктом 1.6. кредитного договору передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені у п.п. 2.2, 2.3 цього договору.

Як вбачається з додатку № 1, який є графіком платежів (розрахунків), сторони домовилися, що дата платежу 08.09.2021, кредит 20000,00 грн., комісія 2000 грн., проценти 7500,00 грн., разом - 29500,00 грн. У додатку № 1 до кредитного договору - "Графік платежів" визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним. Крім того, додатком №2 до договору від 09.08.2021 передбачено Паспорт споживчого кредиту №100224077, який містить інформацію кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти.

Зі всіма цими умовами ОСОБА_1 була ознайомлена і прийняла умови договору споживчого кредиту. Навіть, після отримання кредитних коштів, вона не відмовилася від договору споживчого кредиту і не повернула отримані в кредит грошові кошти, хоча мала таку можливість, враховуючи норми п.п. 3.4.3, 3.4.4, 3.4.5, 3.4.6, ст.7 договору від 09.08.2021.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи такі положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.

Позивач підписала договір споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 згаданого Закону, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача за зустрічним позовом, якій, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 1.2. договору, на її картку.

Крім того, встановлено, що нею частково було сплачено 600грн. на погашення тіла кредиту, враховуючи дані відомостей погашення кредиту, які надані позивачем за первісним позовом і ця обставина визнається останнім.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ст. 6, ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У частині першій цієї ж статті зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у частинах першій-третій, п`ятій та шостій статті 203 ЦК України.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 20000 грн. надавалися ОСОБА_1 на строк 30 днів зі сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. При укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлена про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на те, що договір від 09.08.2021 за своїм змістом є несправедливим, оскільки платіжні зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитом є непомірно високими та річна відсоткова ставка складає 11215%, не знайшли свого підтвердження. При добросовісному виконанні зобов`язання позивачем за зустрічним позовом не настали б негативні наслідки, пов`язані з простроченням виконання зобов`язань.

Установивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач за зустрічним позовом на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору, та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту.

Крім того, суд звертає увагу, що сума процентів за 30 днів не перевищує суму кредиту, отже, цей правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, ОСОБА_1 не мала би наслідком постійне збільшення плати за користування кредитом.

Таким чином, суд вважає доводи зустрічного позову ОСОБА_1 безпідставними, нею не доведено, що умови договору споживчого кредиту від 09.08.2021 створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Судом встановлено, що при укладенні спірного договору ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Дебт Форс» надав позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні ОСОБА_1 не висловила. Крім того, й на час розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення нею заборгованості за договором від 09.08.2021 - тіла кредиту у повному обсязі.

Отже, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги первісного позову задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, м. Київ, Харківське шосе, 201/203), як правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал» заборгованість у розмірі 168297грн. 50коп.

В іншій частині відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 16.10.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька