Справа № 285/6819/22
провадження у справі № 2/0285/177/23
17 жовтня 2023 року м. Звягель
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Сусловця М.Г.,
за участю секретаря судового засідання Голяки Д.О.
представника органу опіки і піклування Петько Т.В.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет, як орган опіки і піклування Ярунської сільської ради про позбавлення батьківських прав,
У грудні 2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет, як орган опіки і піклування Ярунської сільської ради про позбавлення батьківських прав у відношенні їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишила дочку з ним, на протязі восьми років нехтує своїми батьківськими обов`язками, вихованням дитини не займається, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, дочку не відвідує та не телефонує їй.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлена, клопотань чи заяв щодо слухання справи не направляла. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Представник третьої особи позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Заслухавши пояснення сторін та перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного висновку.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, один з батьків (ст.165 СК України).
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.
Судом встановлено, що сторони є батьками дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Місце реєстрації та проживання дитини, згідно витягу з реєстру територіальної громади, разом із батьком, позивачем в даній справі, в АДРЕСА_1 .
Донька навчалася в Ярунському ліцеї Звягельського району, її навчанням та вихованням займається виключно батько ОСОБА_1 (довідка директора гімназії № 32 від 25.10.2022).
Позивач ОСОБА_1 прибув на територію Ярунської сільської ради 25.11.2016 разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та виховує її сам по даний час. Мати ОСОБА_4 долею дочки не цікавиться, жодного разу не відвідувала її та не приймає участі у вихованні (довідка Ярунської сільської ради № 1042 від 25.10.2022).
З висновку № 953 від 14.12.2022 органу опіки та піклування Ярунськї сільської ради слідує, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачку відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .
Згідно ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у Принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (пункт 49 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та пункт 47 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України").
Тобто вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Відповідно до положень статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_6 , надала пояснення, що вона вважає ОСОБА_2 матір`ю лише документально та такою, що немає морального права називатись її матір`ю, оскільки вона на протязі восьми років не цікавилась її життям та розвитком, ні разу, маючи можливість, вона їй не подзвонила та не намагалася з нею зустрітись.
Звертаючись до суду з даним позовом, якому передувала виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, позивачем були вжиті усі можливі заходи та міри з метою захисту інтересів своєї дочки щодо її права на батьківське піклування.
Конституцією України (ст.51) визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У Принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів.
Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків (ст.164 СК України). Це є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Безумовно, інтереси дитини є надзвичайно важливими, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, і позбавлення останніх батьківських прав є крайнім, виключним та надзвичайним способом впливу на них.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано беззаперечними доказами, що відповідачка самоусунулась від виконання материнських обов`язків, переклавши всю відповідальність за життя своєї дочки на її батька, що суд сприймає як свідоме нехтування своїми обов`язками.
Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , а позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню.
Керуючись статями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 України ЦПК України -
Позов задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.
Рішення складено в повному обсязі та підписано 26 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя М.Г. Сусловець