Номер провадження: 22-ц/813/5449/23
Справа № 523/9625/20
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Гуденко Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року, ухвалене у складі ОСОБА_3 , в приміщенні того ж суду

у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , який виступає в своїх інтересах та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси позовною заявою до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначили, що ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній ОСОБА_8 з 10.11.2018 року, перебуває в службі у справах дітей ОМР на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, відповідно до наказу № 251. Спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей було складено акт оцінки рівня безпеки дитини, згідно якого було прийнято рішення щодо негайного реагування та відповідно до даного рішення ОСОБА_8 03.03.2020 року було влаштовано до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», де дитина перебуває до цього часу. ОСОБА_7 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, на дзвінки не відповідає, документів на засідання комісії не надала, із заявою щодо повернення дитини у родину не зверталась. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. На підставі викладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також стягнути з відповідача на користь опікуна аліменти на утримання дитини у розмірі частини зі всіх видів її заробітку.

03.11.2022 року (вх. № 21283) надійшли письмові пояснення позивача, згідно яких представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, протягом розгляду справи відповідач не тільки не змінила своє ставлення до дітей, а ще більше зарекомендувала себе з негативної сторони, неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, має інших дітей відносно яких позбавлена батьківських прав, не має постійного місця проживання (а.с.164-174).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 25.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи, та з огляду на досліджені документи/докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_8 , двічі потравляв до Центру та в останній раз дитина була знайдена на вулиці, дитина за свідченнями свідків часто голодна не доглянута, згідно висновку КУ «Одеського інклюзивного - ресурсного центру № 1» про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 30.06.2020 року № 64, (а.с.90-95) судом встановлено, що розвиток дитини не відповідає віку, у дитини спостерігається малий словниковий запис, дитина не має схильності до навчання. Крім іншого, в ході розгляду справи відповідач не довела суду стійкого бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки, що полягають в забезпеченні дитині належного розвитку та виховання, піклування про духовний світ дитини, саме лише твердження відповідача, як мати, що вона не в змозі більше обіцяти дитині, що незабаром забере його до додому, не свідчить про те, що відповідач зробила висновки щодо своєї поведінки та вчинили дії щодо забезпечення дитині належних умов для проживання, зростання та розвитку. Судом першої інстанції критично оцінювалось твердження відповідача щодо наявності житла та можливості забезпечити дитині гідне виховання, оскільки, зі слів відповідача інших дітей, вона не має куди забрати, що ставить під сумнів наявність у відповідача житла та створення нею умов для проживання дитини. Відповідач не надала суду акту про обстеження умов проживання, не надала доказів на підтвердження обставин створення дитині належних умов для проживання. Надані відповідачем характеристики з місця роботи (а.с.75,160) та з місця проживання (а.с.74), судом розцінюються критично, оскільки останні не засвідчені та не оформлені належним чином. Суд першої інстанції вважав, що відповідач не спростувала позовні вимоги та не довела суду, що вона створила для дитини безпечні умови для проживання у спокійному середовищі, а тому, суд вирішуючи дану справу, з огляду на досліджені докази та обставини, що стали підставою для надання дитині статусу, що опинилась у складних сімейних обставинах, не може піддати дитину повторним випробуванням, та не може допустити негативних наслідків, що можуть настати для дитини у випадку неналежного виконання матір`ю її батьківських обов`язків, що безпосередньо будуть впливати на сприйняття світогляду та формування особистості.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що на підтвердження власної позиції та на спростування обставин позову документи надані відповідачем були надані відповідні документи : медичну довідку про проходження обов?язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів (психиатрічні противопоказання не виявлено), Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду (наркотичні противопоказання не виявлено), результат про проходження Алкотест (алкоголь не обнаружено), положительні характеристики з місця проживання, та з місця роботи. Вважали що в ході розгляду справи відповідач довела суду стійкого бажання належним чином виконувати батьківські обов?язки, що полягають в забезпеченні дитині належного розвитку та виховання, піклування про духовний світ дитини, що свідчить про те, що відповідач зробила висновки щодо своєї поведінки та вчинили дії щодо забезпечення дитині належних умов для проживання, зростання та розвитку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз?яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, с крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на м фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. Зазначали, що апелянт твердо довела своє бажання виховувати власну дитину та дбати про неї, визнає та усвідомлює свою поведінку, не приховує свого негативного ставлення, робить висновки. В ході розгляду справи, проявляла емоційність щодо дитини, вжила всіх заходів на усунення обставин, що викликали відібрання дитини, працевлаштувалась. Проявляляє занепокоєність та докладала зусиль по зібранню доказів на спростування обставин позову, тобто довела, що виправилась та в повній мірі усвідомила обставини, що спонукали подання позову. Довела зміну власної поведінки у кращу сторону. Також зазначали, що факт заперечення відповідачем позовних вимог про позбавлення батьківських прав, свідчить про інтерес до дитини. Щодо висновку органу опіки - висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина не є обов?язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Постанова Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження №61-1344в20). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Вважали, що в ході судового розгляду встановлено, що поведінка матері змінилась, та вона зробила висновки щодо відношення до власного життя та відповідно до життя дитини.

Рух провадження у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 27 березня 2023 року, визначено склад суду, а саме: головуючий суддя: Воронцова Л.П., судді учасники колегії: Базіль Л.В., Кутурланова О.В..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 року.

Рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) достроково закінчилось відрядження суддів Херсонського апеляційного суду Воронцової Л.П., Базіль Л.В., Кутурланової О.В..

05 червня 2023 року суддів Воронцову Л.П., Базіль Л.В., Кутурланову О.В. відраховано зі штату Одеського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 20 липня 2023 року, визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя: Кострицького В.В., судді учасники колегії:Назарова М.В., Лозко Ю.П..

Явка сторін

Сторони будучи належним чином повідомлені про дату, час, місце, розгляду апеляційних скарг в судове засідання з`явились.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, доводи апеляційної скарги , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що 2019 року до оператора 102 надійшов дзвінок від сусідки, яка повідомила, що за адресою: АДРЕСА_1 - б`ють дитину, яка стоячи на балконі просить про допомогу. У зв`язку з цим, малолітнього ОСОБА_8 , 2013 року народження було вилучено від матері та влаштовано до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області», оскільки ситуація була визнана небезпечною для дитини. В подальшому, 18.10.2019 року дитина була повернута матері, яка була попереджена про відповідальність за не виконання батьківських обов`язків.

Разом з цим, відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання родини, спеціалістами служби у справах дітей було виявлено, що родина проживає в орендованих квартирах, умови проживання незадовільні, наявна антисанітарія, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зловживає алкоголем, вихованням дитини не займається, дитина брудна, голодна. За час перебування дитини в закладі мати жодного разу його не відвідала з заявами про повернення дитини не зверталась. Відповідач ОСОБА_6 , позбавлена батьківських прав відносно інших дітей, життям та долею яких не цікавиться.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками зазначені: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.28). Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, відомості про батька записані згідно ч. 1 ст.135 СК України (а.с.21).

Згідно довідки КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.03.2020 року знаходиться в центрі (а.с.8).

Згідно наказу Служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.11.2018 року № 251 «Про постановку на облік дітей, які опинились у складаних життєвих обставинах» ОСОБА_8 , постановлено на облік, як дитину, яка проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. (а.с.10).

Відповідно до листа КНП «Дитяча міська поліклініка № 2» ОМР від 23.03.2020 р. зазначено, що дитина ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_2 не мешкає, декларація на медичне обслуговування з жодним з лікарів не укладалась (а.с.12).

Разом з цим, згідно до листа КУ «ДМП №2» ОМР від 13.09.2018 р. вбачається, що дитина проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та з дня народження знаходиться під наглядом в ДМП №2. Мати дитини робить регулярні щеплення та з`являється на профілактичні заходи (а.с.14).

Відповідно до листа Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 13.02.2020 року, зазначено, що мати ОСОБА_8 , на прийом не являється, не відповідає на телефонні дзвінки (а.с.15).

Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 31.07.2019 року, 06.02.2019 року, 23.10.2018 року, 17.10.2018 року та 27.08.2018 року, які складені за адресами: АДРЕСА_3, зазначено, що квартира, в якій проживає родина, потребує ремонту, квартира не прибрана, співмешканець матері б`є дитину (а.с.16-20).

З повідомлення начальника служби у справах дітей ОМР на ім`я начальника Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, встановлено, що ОСОБА_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , дитина не відвідує дитячий навчальний заклад, вихованням дитини займаються ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.26).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_7 , зверталась до відділу поліції з заявою про прийняття мір до її чоловіка, який побив їх спільного сина ОСОБА_8 2013 року народження (а.с.27).

Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини ОСОБА_8 , встановлено, що місце проживання дитини не зареєстровано, рівень безпеки дитини визначений як небезпечний, дитина недоглянута, також в акті зазначено, що мати забезпечить дитині належні умови для проживання (а.с.29-31).

Згідно характеристики вихованця КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» ОСОБА_8 , згідно якої зазначено, що хлопець потрапив до Центру вдруге, зі слів дитини, мати залишила його на співмешканця і пропала. Дитина поступила до центру в складному емоційному стані, у дитини спостерігалась висока тривожність, страх оточуючих, потреба в увазі, та постійна присутність дорослого, який викликає довіру і забезпечує безпеку. Розумовий розвиток не відповідає віку, мотивація до навчання низька, словниковий запас слів не відповідає віку, дитина демонструє обмежений кругозір, є складність в формуванні складних речень, обмежений словниковий запас. Дитина зарахована до 1 класу ОЗОШ № 118, за час перебування у Центрі навчився писати і рахувати, розвилась старанність. За період перебування в центрі мати не відвідувала дитину, не передавала подарунків (а.с.89).

Неналежне виховання та піклування дитиною також підтверджується протоколами бесіди, згідно яких сусідами зазначено, що дитина потребує догляду, часто буває голодною, мати дитини веде антисоціальний спосіб життя, дитина не доглянута (а.с.96-98).

Згідно листа КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Одеської міської ради Одеської області» від 31.03.2021 № 182 зазначено, що дитина в центрі перебуває в друге. Так, 31.07.2019 року ОСОБА_8 , був влаштований до Центру по направленню служби у справах дітей, оскільки залишився без батьківського піклування. Та, 18.10.2019 року був повернутий матері, яка у свою чергу повідомлена про відповідальність. Разом з цим, 03.03.2020 року ОСОБА_8 , знову потрапив до Центру, так як був знайдений на вулиці без догляду дорослих. Співробітниками Суворовського ВП було складено акт про знайдену дитину. За даними листа, мати відвідувала дитину 10 разів за рік (а.с.100).

Окремо судом досліджується висновок органу опіки та піклування, згідно якого орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації ОМР вважає за доцільне позбавити ОСОБА_6 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_8 , оскільки остання ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Мати не піклується дитиною, не дбає про духовний розвиток дитини, не забезпечує належного харчування, не надає необхідного медичного догляду, не спілкується з дитиною в повному обсязі, який необхідний для нормального усвідомлення та сприйняття останнім загальновизнаних норм моралі тощо. На підставі викладеного та згідно ст. 164 СК України, орган опіки вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_6 , відносно сина ОСОБА_8 (а.с.5-7).

Крім того, матеріалами справи встановлено, та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_6 також має чотирьох дітей: ОСОБА_14 2007 року народження, ОСОБА_15 2009 року народження, у відношенні яких вона позбавлена батьківських прав, дітей виховує батько ОСОБА_14 . Крім того, відповідач має дочку ОСОБА_16 2010 року народження у відношенні якої відповідач позбавлена батьківських прав, дочку виховує бабуся. Крім того, під час розгляду справи у ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_17 2020 року народження, відносно якої вона також позбавлена батьківських прав (а.с. 41, 168-173).

На спростування обставин позову, відповідач ОСОБА_6 , надала суду медичну довідку про проходження обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів (а.с.71), Сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду (а.с.72), а також результат про проходження Алкотест (а.с.73).

Характеристики з місця проживання, та місць роботи, з яких вбачається, що відповідач неодноразово змінювала місце роботи.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Ч. 7 ст.7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.03.21991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58).

У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).

Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України зазначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Як роз`яснено у п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В ході розгляду справи, та з огляду на досліджені документи/докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_8 , двічі потравляв до Центру та в останній раз дитина була знайдена на вулиці, дитина за свідченнями свідків часто голодна не доглянута, згідно висновку КУ «Одеського інклюзивного - ресурсного центру № 1» про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 30.06.2020 року № 64, (а.с.90-95) судом встановлено, що розвиток дитини не відповідає віку, у дитини спостерігається малий словниковий запис, дитина не має схильності до навчання.

Крім іншого, в ході розгляду справи відповідач не довела суду стійкого бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки, що полягають в забезпеченні дитині належного розвитку та виховання, піклування про духовний світ дитини, саме лише твердження відповідача, як мати, що вона не в змозі більше обіцяти дитині, що незабаром забере його до додому, не свідчить про те, що відповідач зробила висновки щодо своєї поведінки та вчинили дії щодо забезпечення дитині належних умов для проживання, зростання та розвитку.

Крім іншого, судом критично оцінюється твердження відповідача щодо наявності житла та можливості забезпечити дитині гідне виховання, оскільки, зі слів відповідача інших дітей, вона не має куди забрати, що ставить під сумнів наявність у відповідача житла та створення нею умов для проживання дитини. Відповідач не надала суду акту про обстеження умов проживання, не надала доказів на підтвердження обставин створення дитині належних умов для проживання.

Надані відповідачем характеристики з місця роботи (а.с.75,160) та з місця проживання (а.с.74), судом розцінюються критично, оскільки останні не засвідчені та не оформлені належним чином.

Характеристика - це документ, у якому в офіційній формі висловлено громадську думку про працівника як члена колективу і який складається на вимогу або письмовий запит іншої установи для подання до цієї установи. Реквізити: 1. Назва виду документа. 2. Заголовок (прізвище, ім`я, по батькові особи, якій видається характеристика; рік або повна дата народження; посада; якщо треба, то місце проживання). 3. Текст, який містить такі відомості: трудова діяльність працівника (з якого часу і в цій установі, на якій посаді); ставлення до службових обов`язків та трудової дисципліни (вказуються найбільш значущі досягнення, заохочення та покарання); громадська діяльність; моральні якості (риси характеру, ставлення до інших членів колективу); призначення характеристики. 4. Дата складання. 5. Підпис керівника установи (при потребі - інших відповідальних осіб). 6. Печатка. Характеристика оформляється на стандартному аркуші паперу в одному примірнику.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, скаржниця не спростувала позовні вимоги та не довела суду, що вона створила для дитини безпечні умови для проживання у спокійному середовищі, а тому, суд першої інстанції, вирішуючи дану справу, з огляду на досліджені докази та обставини, що стали підставою для надання дитині статусу, що опинилась у складних сімейних обставинах, вірно виходив з того, що не може піддати дитину повторним випробуванням, та не може допустити негативних наслідків, що можуть настати для дитини у випадку неналежного виконання матір`ю її батьківських обов`язків, що безпосередньо будуть впливати на сприйняття світогляду та формування особистості.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо врахування, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, який відповідач не може забезпечити. Зокрема, за час розгляду справи відповідач не довела суду такої можливості.

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі.

Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд першої інстанції вірно враховав вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дітей, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як дитини на користь якої стягуються аліменти, так і відповідача.

При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

На підставі викладеного, з урахування досліджених доказів під час апеляційного перегляду справи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, суд першоїх інстанції дійшов вірного висновку, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, а відтак задовольнив позовні вимоги у відповідності до норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка довела суду стійке бажання належним чином виконувати батьківськи обовязки не відповідають обстсавинам так як під час розгляду справи відповідачка народила дитину та відмовилась від її виховання залишивши в пологовому будинку , що вона сама не заперечувала в суді апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до цитування положень чинного національного законодавства та посилання на практику Верховного Суду щодо права суду мотивовано не приймати до уваги висновок органу опіки та піклування , однак жодних пояснень і обгрунтувань необхідності застосувати визначену судову практику Верховного Суду апеляційна скарга не містить.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що за таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги належним чином необґрунтованими, та такими, що вірних висновків суду не спростовують.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.368,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко