Справа № 128/1680/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1888/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 рокуСправа № 128/1680/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Копаничук С.Г., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницька об`єднана територіальна громада про визнання права власності на житловий будинок та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07.07.2023 року, ухвалене у складі судді Ганкіної І.А. в приміщенні суду м. Вінниці, -

в с т а н о в и в :

12.04.2016 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У позові просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер № :03:001:0168 площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на частку вищезазначеного майна подружжя. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 право власності на 1/6 частки вищезазначеного майна.

Ухвалою Вінницького районного суду від 23.06.2016 року до участі в справі за позовом ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Писарівську сільську раду Вінницького району Вінницької області /т. 1 а. с. 84/.

26.09.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 у якому просили визнати право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 по 1/3 частці спадкового майна, що складається з житлового будинку «А» 1971 року забудови із зазначенням приміщень та господарських споруд (збудованих до укладення шлюбу з ОСОБА_3 ) та по 1/3 частці на майна придбаного ОСОБА_4 в шлюбі з ОСОБА_3 , а саме: прибудови «а-1»; огорожі №1; воріт з хвірткою «№2, 3»; криниці «№4»; приямку під насос №5». Також просили визнати за ними право на завершення приватизації земельної ділянки по 1/3 частці на кожного кадастровий номер НВ-015, площею 0, 25 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Писарівської сільської ради та 0, 15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького районного суду від 07.07.2023 року первісну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду з підстав визначених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (повторна неявка позивача) /т. 3 ас.104-105 /

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.07.2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування по 1/3 спадкового майна, що складається з:

-Житлового будинку «А» 1971 року забудови, висотою 3,30 м, площею 110,2 кв.м, з відсотком зносу 50%, інвентаризаційна вартість якого складає 111594 грн., складається з приміщень: 1-1 -коридор, площею 10.1 кв.м; 1-2 - кімната, площею 14,2 кв.м., 1-3 кімната, площею 20,0 кв.м., 1-4 -кімната, площею 41,8 кв.м. 1-5 - коридор, площею 16,8кв.м; 1-6 кухня, площею 13.0 кв.м. Загальна площа становить 115.9 кв.м. Житлова - 76,0 кв.м. Допоміжна - 39,9 кв.м.

-Веранди «а», 1971 року забудови: висота 2.78 м; площа 22.3 кв.м: відсоток зносу 50%, інвентаризаційна вартість становить 17739 грн.;

-Ганку, 1971 року забудови: площа 9,5 кв.м; відсоток зносу 50%, інвентаризаційна вартість становить 977 грн.;

-Сараю «В», 1972 року забудови: висота 2,2м.;площа 50 кв.м; відсоток зносу 50%, інвентаризаційна вартість становить 25012грн.;

-Погрібу з шиєю «Г», 1972 року забудови: висота 2,0 м, площа 20,3 кв.м; відсоток зносу 50%, інвентаризаційна вартість становить 5248 грн.;

- Убиральні «Г», 1972 року забудови площа 1,0кв.м. відсоток зносу80%,інвентаризаційна вартість становить 313грн.; вартість наведеного майна складає 160883 гривень;

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/3 частці на 1/2 майна придбаного ОСОБА_4 в шлюбі з ОСОБА_5 , а саме: - Прибудови «а-1», 1995 року забудови: висота 2,6 м.; площа 17,7 кв.м; відсоток зносу 25%, інвентаризаційна вартість становить 24200 грн.; - Огорожі «Леї» 2004 року забудови: площа - 43.7 кв.м., відсоток зносу 15%, інвентаризаційна вартість становить 15030грн.; - Воріт з хвірткою «№2,3» 2004 року забудови площа - 6,9 кв.м., відсоток зносу 15%, інвентаризаційна вартість становить 7157грн; - Криниці «№4» 1999 року забудови: площа 4,0 кв.м.; відсоток зносу 20%, інвентаризаційна вартість становить 4106грн.; - Приямку під насос «№ 5», 2013 року забудови, площа - 4,4 кв.м., відсоток зносу 0%, Вартість зазначеного майна складає - 26619 грн - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки по 1/3 частці на кожного, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НВ-015, площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Писарівської сільської ради та 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ..

Не погоджуючись з ухвалою про залишення без розгляду первісного позову та рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подала апеляційні скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08.09.2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького районного суду від 07.07.2023 року відмовлено /т. 3 а. с.155-156/.

В апеляційній скарзі на рішення Вінницького районного суду від 07.08.2023 року ОСОБА_3 просить скасувати рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити. Підставами для скасування рішення суду зазначає порушення судом першої інстанції норм процесуального права: справа розглянута без участі сторін та без їх належного повідомлення про день та час розгляду справи, а також без залучення правонаступника третьої особи; порушення норм матеріального права: а саме не враховано, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , оскільки правовстановлюючий документ на будинок був виданий під час перебування їх у шлюбі, а тому до складу спадщини увійшла лише частина даного будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення залишити без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.10.2023 року до участі в справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Вінницьку об`єднану територіальну громаду.

У судовому засіданні адвокат Собка О. В. Самородова О. П. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. У задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою заявниці відмовлено з огляду на вимоги ст. 371 ЦПК України.

Третя особа та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися з невідомих причин. Про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката позивача Собка О. В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 376 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Мотивами скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07.07.2023 року на думку колегії суддів є:

- неповне з`ясування районним судом обставин справи,

- недоведеність обставин, що мають значення для справи,

- порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні факти.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.06.1987 року по 17.11.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 /т. 1 а. с. 9/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . /т. 1 а. с. 6/.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у строки, визначені ст. 1270 ЦК України звернулись його дружина ОСОБА_3 та діти від першого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /т.1 а. с. 90, 92 зворот, 93/

Спадкодавець заповіту не склав.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на:

-житловий будинок «А» з господарськими спорудами та будівлями, збудованими до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

-майна, придбаного ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_5 , а саме: прибудови «а-1»; огорожі №1; воріт з хвірткою «№2, 3»; криниці «№4»; приямку під насос №5». Вартість частки зазначених прибудов становить 26619 грн.

-право користування та володіння присадибною земельною ділянкою площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Писарівської сільської ради.

-0. 15 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НВ -015.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено, що до позивачів в порядку спадкування за померлим ОСОБА_4 перейшло право власності на спадкове майно, яке належало покійному на праві особистої власності, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 115,9 кв.м.

Також судом першої інстанції встановлено факт належності спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності споруд, які були збудовані у період його шлюбу з ОСОБА_3 ( 1995 р.-2013р.), а саме: прибудови «а-1»; огорожі №1; воріт з хвірткою «№ 2, 3»; криниці «№4»; приямку під насос № 5.

Суд першої інстанції також вважав, що до позивачів перейшло право на завершення приватизації земельної ділянки по 1/3 частці на кожного, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер НВ -015 площею 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства та 0, 15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, оскільки таке право було наявне у спадкодавця ОСОБА_4 на час його смерті.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи з наступних підстав.

На підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів від 10.08.1971 року № 338 ОСОБА_4 виділено з земель к-пу «Комунар» садибу розміром 0,15 га, будівництво якого необхідно закінчити в 1973 року /т.1 а. с. 13-14/.

Відповідно технічних характеристик будинку, господарських будівель та споруд, що містяться в технічному паспорті від 02.12.2015 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 забудовано у 1971 році /т. 1 а.с. 41- 42 зворот/.

На підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів від 23.05.1987 року №167 ОСОБА_4 було видано свідоцтво № 31 на право особистої власності від 21.07.1987 року на цілий жилий будинок, що розташований АДРЕСА_1 /т. 1 а. с. 43/.

У зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували з 05.06.1987 року.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.

На підставі наведених доказів, колегія суддів приходить висновку, що посилання відповідачки ОСОБА_3 про належність їй будинку на праві спільної сумісної власності подружжя, так як свідоцтво про право власності чоловік отримав будучи з нею у шлюбі, є безпідставними з огляду на те, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. (ВС/КГС, справа № 917/927/17 від 03.04.2018 року).

Правовстановлюючим документом у даному випадку є рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 167, яке ОСОБА_4 отримав 23 травня 1987 року, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 /т. 1 а. с. 26/.

Апелянт не надала доказів того, що спірний будинок, за час шлюбу з нею істотно збільшився у своїй цінності внаслідок її трудових або грошових затрат або їх обох, як того передбачали вимоги ст. 25 КпШС.

Таким чином, хоч і вірно встановивши факт, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд першої інстанції помилився при застосуванні норм матеріального права, застосувавши до спірних правовідносин норми СК України, які не підлягали застосуванню, оскільки на час отримання правовстановлюючого документу діяли норми КпШС.

Також, суд першої інстанції визначаючи частину споруд будинку (прибудова, огорожа, ворота, хвіртка, криниця, приямок під насос) спільною сумісною власністю подружжя, не врахував вимоги глави 13 ЦК України, яка надає визначення головній речі і її приналежності та положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до розділу ІІ п. 4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом ДКБАЖП України № 127 від 24.05.2001 року (в редакції, що діє на час вирішення спору) такі господарські споруди, як: огорожі, ворота, хвіртки, колодязі, вигрібні ями, замощення підлягають технічній інвентаризації лише в складі основної будівлі, оскільки не є самостійними об`єктами, що підлягають технічній інвентаризації. Прибудовою до будинку є частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну та внутрішнє сполучення з основними частинами будинку, а тому також належить до складу основної будівлі ( розділ І Інструкції).

Таким чином, встановивши, що прибудова «а-1» площею 17,7 кв.м; огорожа №1; ворота з хвірткою «№2, 3»; криниця «№4»; приямок під насос №5 є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до цього визначив спадкоємцям інші частки, ніж їх частки у самому будинку, суд першої інстанції не врахував, що юридичне значення відокремлення складових частин речі полягає в тому, що вони виступають предметом цивільного обороту як єдине ціле. На окремі складові частини складної речі право власності може виникнути тільки в тому випадку, коли ця річ як самостійний об`єкт права перестане існувати і будуть реалізовані її окремі складові частини.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 263-265 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими та підлягають виконанню на всій території України, судом першої інстанції не враховано, що визнання часток спадкоємців у спадковому майні, у спосіб, який зазначив у резолютивній частині суд першої інстанції (окремо визначення часток у житловому будинку та у господарських спорудах), призведе до утруднення виконання рішення суду з огляду на те, що відповідно до п. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень» державній реєстрації окремо не підлягають речові права та їх обтяження на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що до складу спадщини увійшов житловий будинок (включно з прибудовою «а-1» площею 17,7 кв.м; огорожею №1; воротами з хвірткою «№2, 3»; криницею «№4»; приямком під насос АДРЕСА_2 , як єдине ціле домоволодіння, який належав на момент відкриття спадщини на праві власності ОСОБА_4 ..

У випадку доведення ОСОБА_3 факту вкладення у майно покійного чоловіка особистих трудових або грошових затрат або ж спільних затрат подружжя, права та інтереси заявниці можуть захищатися шляхом виплати компенсації.

При вирішенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування на частки спадкоємців за законом у житловому будинку, колегія суддів враховує також наступні висновки Верховного Суду.

Так, у постанові від 20.06.2023 року № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного суду виснувала, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

У постанові від 25.04.2023 року справа 3 904/9212/21 КГС у складі Верховного Суду зазначив, що під ефективним засобом (способом) захисту слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів враховує, що предметом спору за зустрічним позовом є визнання права власності на спадкове майно, розмір часток якого у спадщині спадкоємцями за законом має встановити суд, а тому задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачами права власності в порядку спадкування по 1/3 частці у спірному житловому будинку, як єдино цілого, не є виходом за межі позовних вимог та відповідає вимогам ст. 2 ЦПК України.

Не вірно застосовані судом першої інстанції і норми матеріального права в частині вирішення питання про визначення часток спадкоємців у праві на земельну ділянку.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням виконкому Вінницької районної ради народних депутатів від 10.08.1971 року № 338 ОСОБА_4 виділено з земель к-пу «Комунар» садибу розміром 0,15 га, будівництво якого необхідно закінчити в 1973 року /т. 1 а. с. 13-14/

Рішенням Писарівської сільської ради від 21.05.2013 року 22 сесії 6 скликання з метою виготовлення технічної документації з відновлення меж земельної ділянки в натурі, ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по відновленню меж земельної ділянки:

-для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею га за рахунок земель якими він користується, з них по угіддях:- га рілля, яка розташована на території Писарівської сільської ради, в межах населеного пункту, за адресою.

-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, загальною площею 0, 15 га , за рахунок земель , якими він користується, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 /т. 1 а. с. 11/.

Рішенням Писарівської сільської ради від 17.10.2013 року 26 сесія 6 скликання у пункт 1 Рішення 22 сесії 6 скликання Писарівської сільської ради від 21.06.2013 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації з відновлення меж земельної ділянки в натурі на території Писарівської сільської ради в межах населеного пункту» в зв`язку з уточненням площі земельної ділянки внесено наступні зміни:

-для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 0,2500 га. /т. 1 а. с. 12/.

28.10.2013 року на підставі Акту прийомки-передачі ОСОБА_4 пред`явлені та передані на зберігання межові знаки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 площею 0,2500 га. /т. 1 а. с. 17/.

Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку станом на 01.07.2015 року за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована земельна ділянка площею 0,2500 га, цільове призначення якої 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, форма власності комунальна, з кадастровим номером ::03:001:0168 /т. 1 а. с. 19/.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить висновку, що при вирішенні вимог про визнання за спадкоємцями права власності на земельні ділянки:

-площею 0,25 га кадастровий номер НВ 015 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Писарівської сільської ради та

-площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку

суд першої інстанції визнав встановленими ті обставини, що мають значення для справи, які сторонами доведені не були.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема земельну ділянку.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів приходить висновку, що на момент смерті ОСОБА_4 належало право на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 /т. 1 а. с. 12, 19/.

Земельна ділянка площею 0,15 га, яка була виділена ОСОБА_4 рішенням № 338 від 10.08.1971 року для будівництва садиби та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,15 га, на яку 21.05.2013 року рішенням Писарівської сільської ради надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації, і до площі якої рішенням Писарівської сільської ради від 17.10.2013 року були внесені зміни до 0,2500 га є однією і тією ж земельною ділянкою, оскільки дана земельна ділянка була виділена ОСОБА_4 за однією адресою і за одним цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Доказів про надання ОСОБА_4 окремої земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства суду надано не було.

Не надано суду також доказів про належність спадкодавцю права на земельну ділянку з кадастровим номером НВ -015. Даний номер не є кадастровим.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Крім того, спадкоємець нерухомого майна у разі, якщо спадкодавцю належало право користування земельною ділянкою, вправі реалізувати своє право на безоплатне набуття у власність земельної ділянки у розмірах, встановлених ЗК України та у порядку, визначеному статтями 116, 118, 122 ЗК України.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання за позивачами права на завершення приватизації двох земельних ділянок в частині 1/3 кожному, суд першої інстанції не врахував вказані положення ЦК України та ЗК України, не визначив всіх обставин справи та доказів на їх підтвердження, не встановив склад спадщини та не врахував, що ОСОБА_3 , як спадкоємиця продовжила завершення процедури приватизації, розпочатої спадкодавцем і дана земельна ділянка була сформована з моменту присвоєння їй кадастрового номеру № :03:001:0168.

З огляду на викладене, враховуючи, що на момент відкриття спадщини спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації цілої земельної ділянки відповідно до чинного законодавства за адресою АДРЕСА_1 площею 0, 2500 га, цільове призначення : для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; на час розгляду справи земельна ділянка є сформованою, як єдиний об`єкт, але процедура оформлення не була завершена, колегія суддів приходить висновку, що до усіх спадкоємців померлого ОСОБА_4 перейшло право на завершення приватизації та її державної реєстрації, як єдиного цілого об`єкта, а не приватизації кожним із спадкоємцем своєї частки окремо.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - скасуванню, оскільки суд першої інстанції задовольняючи позов допустив неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України), з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За змістом частини першої і другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При розгляді справи за зустрічними позовними вимогами, сторони понесли наступні судові витрати:

Позивач ОСОБА_1 сплатила 625 грн судового збору за подання позовної заяви /т. 1 а. с.108/

Позивач ОСОБА_2 сплатив 1079 грн судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на ухвалу суду /т. 1 а. с. 109, т. 2 а. с. 183/.

Відповідач ОСОБА_3 сплатила 1875 грн судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду /т. 3 а. с. 123/.

Позовні вимоги за зустрічним позовом задоволені частково на 50 %.

Згідно п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю понесених судових витрат при сплаті судового збору у сумі 156 грн 25 коп (розрахунок: 937,50 грн (50% від сплаченого судового збору за апеляційну скаргу) : 2 (кількість позивачів) - 312,50 грн (50% від сплаченого судового збору ОСОБА_1 ).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю понесених судових витрат при сплаті судового збору у сумі 70 грн 75 коп (розрахунок: 937,50 грн (50 % від сплаченого судового збору за апеляційну скаргу) : 2 (кількість позивачів) = 468,75 грн. 539,50 грн (50% від сплаченого судового збору ОСОБА_2 за позов та апеляційну скаргу на ухвалу) 468,75 грн = 70 грн 75 коп).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 07 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вінницька об`єднана територіальна громада про визнання права власності на будинок та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частку в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку спадкування за спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер № :03:001:0168.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 різницю понесених судових витрат при сплаті судового збору у сумі 156 грн 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю понесених судових витрат при сплаті судового збору у сумі 70 грн 75 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський

Повний текст рішення складено 08.11.2023 року.