Справа № 301/2924/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2023 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Симканич О.М., з участю позивача ОСОБА_1 , представників сторін Аннишинця М.В. та ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування Зейкан В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та повернення дітей на виховання батькові,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та повернення дітей на виховання батькові.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 06 квітня 2010 року у виконкомі Малораковецької сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №6.

Сторони є батьками трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували своє місце проживання та постійно проживали до 2018 року в будинку АДРЕСА_1 , а з 2018 року стали постійно проживати в будинку АДРЕСА_1 .

Більше одного року відповідачка ОСОБА_3 та двоє їхніх синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутні за місцем свого проживання. Рішенням Іршавського районного суду від 20.07.2023 року шлюб між сторонами за позовом ОСОБА_3 розірвано. На прохання дати позивачу поспілкуватися з синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідачка відповідає категоричною відмовою, у зв`язку з чим позивачу невідома будь-яка інформація щодо їх з відповідачкою спільних дітей - стан здоров`я, самопочуття, умов проживання, місця проживання, забезпеченості всім необхідним.

З метою перевірки інформації щодо дійсності перетину кордону дітьми позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 представник позивача ОСОБА_11 подав адвокатський запит №02-08/23 від 01.08.2023 року до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. На час подачі даного позову відповіді на цей адвокатський запит не надходило.

На даний час лише один син сторін ОСОБА_5 переведений до 6-го класу Малораковецького ЗЗСО І-ІІІ ступенів Хустського району Закарпатської області, інші сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_4 школу не відвідують, відірвані від свого звичайного способу життя, друзів та родичів. У вихованні та утриманні сина ОСОБА_12 беруть активну участь позивач та його батьки. Враховуючи наявні обставини в їх сукупності, позивач вважав, що відібрання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав в судовому порядку є необхідним задля забезпечення захисту, перш за все, прав та інтересів дітей.

З огляду на ускладнені стосунки з відповідачкою, позивач має достатньо підстав вважати, що подальше проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з матір`ю суперечитиме їх інтересам, оскільки своєю поведінкою та діями відповідачка може налаштовувати синів проти нього.

У позивача є всі необхідні умови для комфортного проживання всіх трьох дітей, оскільки він має у власності житловий будинок АДРЕСА_1 . За місцем проживання позивач характеризується позитивно, не перебуває на обліку ні в психіатра, ні в нарколога.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дітей з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком щодо встановлення часу спілкування за рішенням органу опіки та піклування або суду. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо наявні обставини, за яких краще дитині проживати з батьком ніж з матір`ю.

Враховуючи, що відповідачка порушила права позивача, в тому числі, права дітей та самовільно, без його відома та попереднього погодження з ним, змінила місце проживання їхніх спільних дітей, виїхавши з ними до Чехії, відтак переїзд відповідачки разом з дітьми до іншої країни є зміною їх місця проживання в розумінні ст.29 ЦК України та ст.160 СК України.

Частина 1 ст. 162 СК України, якою передбачено відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання і яка покликана захистити права того з батьків, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків, хто самоправно змінив її місце проживання, може бути застосована до спірних правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 просив визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з відібранням малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення її батьківських прав та поверненням на виховання батькові ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь понесені ним судові витрати.

Ухвалою Іршавського районного суду від 21.08.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено на підготовче судове засідання та зобов`язано виконавчий комітет Білківської сільської ради у строк до 07.09.2023 року надати суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо вирішення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання вказаної ухвали суду від 21.08.2023 року, 07 вересня 2023 року Білківська сільська рада подала до суду висновок від 07.09.2023 року №06-02/1394 органу опіки та піклування Білківської сільської ради про доцільність проживання з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом Білківської сільської ради від 07.09.2023 року №06-02/1392 повідомлено суду про неможливість надання висновку органу опіки та піклування щодо вирішення спору про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з неможливістю з`ясування всіх обставин, які виникають при розгляді даного питання, та відсутністю дітей і ОСОБА_3 на території України.

Ухвалою Іршавського районного суду від 27.09.2023 року підготовче провадження по даній справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

12.10.2023 року представником відповідачки ОСОБА_2 подано до суду письмове клопотання про закриття провадження по справі. Клопотання мотивувала тим, що розгляд даної справи на підставі ст. 7 ч.1 пункту «b» Гаазької конвенції 1996 року не належить до юрисдикції Іршавського райсуду, оскільки діти з 01.03.2022 року мають постійне місце проживання в Чеській Республіці, про що позивачеві було відомо і він не звертався з вимогами про повернення дітей до компетентних органів протягом річного строку.

У судовому засіданні 19.10.2023 року представник ОСОБА_2 клопотання про закриття провадження по справі з вказаних вище підстав не підтримала і просила таке не розглядати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав і просив такі задовольнити. Пояснив, що після початку війни, 01.03.2022 року відповідачка разом з трьома малолітніми дітьми, за його згодою виїхала в Чехію до своїх батьків та сестри, які там проживають. Паспортів для виїзду за кордон діти не мали, але в той час батьки могли вивезти дітей, маючи при собі свідоцтва про їх народження, тому нотаріально засвідченого дозволу батька не вимагалося. Сторони домовилися, що відповідачка з дітьми буде за кордоном два тижня, після чого повернеться додому. Однак, по прибуттю в Чехію відповідачка записала дітей до школи, тому повернення в Україну спочатку було відкладено за погодженням сторін до закінчення навчального року, а потім до необхідності пройти консультацію у кардіолога молодшим сином, який з народження хворіє на хворобу серця, пройшов оперативне втручання і потребував нагляду спеціалістів. Така консультація у лікаря мала відбутися у серпні 2022 року. У період з березня 2022 року по липень 2022 року позивач також проживав у Чехії, після чого з середнім сином ОСОБА_12 , повернувся додому в Україну. Відповідачка з двома іншими синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - залишилася в Чехії та, не зважаючи на обіцянку повернутися, по даний час в Україну не повернулася і не повернула на постійне місце проживання двох синів. В суд з даним позовом позивач звернувся, коли зрозумів, що відповідачка не збирається повертатися з дітьми в Україну. Вважав, що у позивача кращі умови для проживання та виховання дітей, в розмові з батьком діти запевняли, що бажають жити з ним в Україні, але відповідачка налаштувала дітей проти нього, забороняє дітям бачитися з батьком, не дозволяє їм повернутися додому. Він має можливість спілкуватися з дітьми тільки в телефонному режимі.

Представник позивача ОСОБА_11 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив такі задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в позові. Пояснила, що після початку війни, 01.03.2022 року за згодою та з відома позивача вона разом з трьома малолітніми дітьми виїхала в Чехію. 08.03.2022 року вона та троє дітей отримали статус біженців строком на 1 рік. Двох старших дітей вона записала до школи, а молодшого в садочок. Незабаром за ними приїхав в Чехію і сам позивач, який жив і працював у Чехії біля трьох місяців, після чого на початку липня 2022 року разом з середнім сином повернувся додому в Україну. Після канікул син ОСОБА_13 мав повернутися на проживання до Чехії, але позивач йому це не дозволив. З тих пір малолітній син ОСОБА_13 проживає з батьком в с. М. Раковець. Вона з двома дітьми залишилася проживати в Чехії. Старший син сторін ОСОБА_7 навчається в школі, займається у спортивній секції. ОСОБА_14 син ОСОБА_8 відвідує дитячий садок. Відповідачці та двом синам, які живуть з нею, у Чехії продовжений статус біженців до 08.03.2024 року, всі забезпечені житлом, мають соціальні виплати та медичну страховку, відповідачка також має місце роботи. 18.10.2023 року за рахунок медичної страховки молодшому сину провели операцію. За весь час проживання дітей в Чехії батько не надавав матеріальної допомоги на їх утримання. Не зважаючи на те, що після повернення в Україну середнього сина, позивач повернувся в Чехію, де працював ще протягом двох місяців, синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 він жодного разу не відвідав, хоча відповідачка ніколи не чинила перешкод батькові у спілкуванні з дітьми. Шлюб між сторонами розірвано і позивач вже проживає у фактичному шлюбі з іншою жінкою, яка поселилася в будинку, де проживала сім`я сторін. Вважала, що умови проживання дітей в Чехії на даний час кращі і більш безпечні. Молодший син за станом здоров`я потребує систематичного нагляду лікарів і за потреби - лікування, які в Чехії вона має можливість йому забезпечити. Вважала, що підстав для відібрання у неї дітей та визначення місця проживання кожного з дітей з батьком не має.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в позові з підстав, викладених в письмовій заяві. Пояснила, що діти виїхали проживати у Чехію з відому і дозволу позивача 01.03.2022 року. Діти вже прижилися на новому місці, вони відвідують школу і дитячий садочок, спортивні секції. Відповідачка з дітьми забезпечена житлом. Всі там отримують соціальні виплати, мають медичну страховку. Весь цей час позивач був обізнаний з місцем проживання своїх дітей. Маючи інвалідність, позивач не має перешкод на перетин кордону, однак, не зважаючи на відсутність перешкод з боку відповідачки, він дітей не навідував, участі в їх житті не приймав навіть під час проживання на території Чехії, матеріально дітей не забезпечує. Діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виявили бажання проживати з матір`ю в Чехії. Враховуючи, що через війну в Україні є реальна загроза життю та здоров`ю дітей, через відключення світла та повітряні тривоги навчання дітей переважно проводяться в онлайн режимі, тому проживання в даний час на території Чехії відповідає кращим інтересам дітей. Вважала, що визначених законом підстав для відібрання дітей від матері і передачі їх на виховання батькові не має, тому у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити. Також просила відмовити у визначенні місця проживання синів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з батьком, оскільки вони висловили бажання проживання з матір`ю. Не заперечувала щодо визначення місця проживання малолітнього сина сторін - ОСОБА_12 з батьком, оскільки він і так проживає з позивачем та висловив таке бажання.

Неповнолітній ОСОБА_4 суду пояснив, що з березня 2022 року проживає в Чехії разом з матір`ю та молодшим братом. Проживають вони утрьох в окремій квартирі. Йому подобається проживати в Чехії, він оволодів чеською мовою, навчається у школі, відвідує спортивну секцію з футболу, має за новим місцем проживання друзів, молодший братик відвідує дитячий садок. З батьком він спілкується по телефону, ніяких перешкод у спілкуванні з батьком у нього не має. Він не їздив додому до батька на канікулах, оскільки був зайнятий у спортивній секції і не мав бажання їхати. Він і надалі бажає проживати з мамою. Зі слів молодших братів він знає, що брат ОСОБА_8 також бажає проживати з мамою, а середній брат ОСОБА_13 ще у 2022 році повернувся в Україну, проживає з батьком і надалі бажає проживати з батьком.

Представник органу опіки та піклування Зейкан В.В. у судовому засіданні пояснила, що на виконання ухвали суду орган опіки та піклування Білківської сільської ради проводив обстеження матеріально-побутових умов проживання позивача ОСОБА_1 . В ході обстеження було встановлено, що малолітній син сторін - ОСОБА_13 проживає з батьком в с. М.Раковець, а сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з мамою в Чехії. Умови проживання в будинку позивача хороші. В будинку також проживає співмешканка позивача зі своєю дитиною. В ході спілкування з малолітнім ОСОБА_12 було встановлено, що він бажає і надалі проживати з батьком, але дуже сумує за матір`ю та братами і хотів би, щоб вони також проживали в Україні. У зв`язку з наведеним, орган опіки і піклування підтримує свій висновок про доцільність проживання з батьком малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Висновок стосовно двох інших дітей орган опіки не давав, оскільки не мали можливості з ними спілкуватися. Вважала, що підстав для відібрання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від матері не має.

Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, думку малолітнього ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги про визначення місця проживання дітей задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та повернення дітей на виховання батькові відмовити, виходячи з таких підстав.

Сторони є батьками трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.9), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.11).

Всі троє дітей народилися і до ІНФОРМАЦІЯ_9 проживали в АДРЕСА_1 , де і було зареєстровано їх місце проживання. Там же проживали і сторони. Старші діти навчалися в місцевій школі.

У судовому засіданні встановлено, що після початку війни, 01.03.2022 року відповідачка за згодою позивача виїхала з трьома малолітніми дітьми до Чехії. Діти почали навчання в чеській школі. Протягом кількох місяців на території Чехії перебував і сам позивач. Судом також встановлено, що спочатку сторони досягли домовленості про тимчасове перебування відповідачки та дітей на території Чехії (до закінчення навчального року, до проходження обов`язкового обстеження молодшого сина у лікаря тощо) і тільки в грудні 2022 року відповідачка повідомила позивачеві, що наразі бажає залишитися проживати разом з двома дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в Чехії. Середній син сторін ОСОБА_13 повернувся в Україну разом з батьком у липні 2022 року і з тих пір проживає батьком в с. М. Раковець Хустського району.

З пояснень відповідачки вбачається, що вона та її троє дітей 08.03.2022 року отримали в Чеській Республіці статус біженця строком на 1 рік, тобто до 08.03.2023 року. Вказаний статус щодо відповідачки та двох малолітніх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був продовжений ще на рік, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Однак, на підтвердження вказаних обставин відповідачкою належних доказів суду не надано.

Правила Гаазької конвенції 1980 року не виключають право на безпосереднє звернення одного з батьків до національного суду на підставі положень цієї Конвенції або на іншій підставі, не звертаючись до Центральних органів влади.

Тож звернення позивача з відповідними вимогами безпосередньо до суду, а не до відповідного Центрального органу держави не є порушенням згаданої конвенції щодо обрання правомірного та ефективного порядку (способу) захисту його порушених прав та інтересів.

Судом встановлено, що до 01.03.2022 року звичним місцем проживання сторін та їх малолітніх дітей було с. М.Раковець, Хустського району, Закарпатської області, України, а позивач дізнався про рішення відповідачки залишитися з двома дітьми в Чехії у грудні 2022 року. В суд з даним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся 17.08.2023 року.

Відповідно до частини першої статті 7 Гаазької конвенції 1996 року у разі неправомірного переміщення або утримання дитини органи Договірної Держави, в якій дитина мала звичайне місце проживання безпосередньо до переміщення або утримання, зберігають свою юрисдикцію доти, доки дитина не набуде звичайного місця проживання в іншій Державі та

а) кожна особа, установа або інший орган, які мають права опіки, не погодяться з переміщенням або утримуванням

або b) дитина не проживе в такій іншій державі протягом періоду, що становить принаймні один рік після того, як особа, установа або інший орган, які мають права опіки, дізналися або повинні були дізнатися про місце перебування дитини; не триває розгляд прохання про повернення, поданого в цей період, та дитина прижилася в новому середовищі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду судами України (постанова ВС від 17 серпня 2022 року у справі № 613/1185/19).

Позивач просив визначити місце проживання всіх малолітніх дітей сторін разом з батьком з відібранням малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від матері відповідачки ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та повернути всіх дітей на виховання батькові.

Позовні вимоги мотивував тим, що в належному йому на праві власності будинку, що в с. М.Раковець, умови для проживання та виховання малолітніх дітей кращі, ніж в орендованій квартирі в Чехії. Посилався на те, що бажає приймати активну участь у вихованні та житті всіх своїх дітей, а відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Молодший син має вроджені вади серця, проходив операцію і потребує систематичного лікарського обстеження, яке йому може бути забезпечене тільки в Україні. Вважав, що подальше проживання дітей з матір`ю суперечитиме їх інтересам.

Статтею 162 СК України передбачено постановлення судом рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, у разі якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі, способом її викрадення.

Судом встановлено, що до 01.03.2022 року сторони з малолітніми дітьми проживали разом в с. М.Раковець, Хустського району, сторони здійснювали свої батьківські права та обов`язки спільно. 01.03.2022 року за згодою та з відому батька позивача ОСОБА_1 , відповідачка виїхала з трьома малолітніми дітьми в Чехію. Рішення про виїзд дітей за кордон було спільним рішенням батьків. З 01.03.2022 року до липня 2022 року всі троє малолітніх дітей проживали з матір`ю. З липня 2022 року малолітній ОСОБА_13 проживає з батьком в Україні, а малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишилися проживати з матір`ю. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іршавського районного суду від 20.07.2023 року (а.с.21). Рішення про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з батьком або матір`ю ні органом опіки і піклування, ні судом на приймалося.

За таких обставин посилання позивача на вимоги ст. 162 СК України є безпідставними, оскільки місце проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з батьком компетентним органом визначено не було, а відповідачка змінила місце проживання малолітніх не самочинно, а за згодою позивача.

Згідно вимог ст. 170 ч.1 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Статтею 164 ч.1 п. 2-5 СК України передбачено можливість позбавлення судом батьківських прав матері чи батька, якщо вони:

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Жодних доказів існування обставин, визначених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також існування обставин, які свідчать про те, що залишення дітей у матері є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, позивачем суду не наведено і не подано.

У той же час судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 та двоє малолітніх синів сторін ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 01.03.2022 року проживають на території Чехії в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.70,71). Старший син ОСОБА_7 навчається в Початковій школі Градіштко, Празько-Західного округу, а молодший син ОСОБА_8 відвідує дошкільний навчальний заклад (а.с.73-77). Малолітній ОСОБА_9 також відвідує спортивну секцію з футболу. З пояснень відповідачки вбачається, що і вона, і малолітні сини мають в Чехії медичну страховку, що забезпечує їм безкоштовне медичне обслуговування. Відповідачкою подано до суду докази того, що малолітній ОСОБА_10 має в Чехії медичну страховку та проходив необхідне лікування (а.с.132-136).

Отже, наявність обставин, визначених законом як підставу для відібрання дітей у одного з батьків - від відповідачки ОСОБА_3 , судом по даній справі не встановлено.

Не доведено належними доказами і вчинення відповідачкою ОСОБА_3 перешкод позивачеві, як батькові дітей, у спілкуванні з малолітніми ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

В судовому засіданні було встановлено, що позивач протягом всього часу проживання дітей в Чехії був обізнаний з місцем їх проживання. Однак, не зважаючи на відсутність перешкод для виїзду за кордон (статус інваліда та батька трьох дітей), позивач спілкувався з дітьми виключно в телефонному режимі, за місцем проживання їх не провідував та участі у вихованні дітей не приймав, навіть в періоди його тимчасового проживання на території Чехії. Не надавав він і матеріальної допомоги на утримання двох дітей, посилаючись на те, що на його утриманні і вихованні перебуває середній син.

За таких обставин вимоги позивача про відібрання у відповідачки двох малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без позбавлення її батьківських прав та повернення дітей на виховання батькові є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визначення місця проживання всіх малолітніх синів сторін з батьком, суд приходить до таких висновків.

Згідно вимог ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Аналогічні положення містить ст. 29 ч. 3 та ч. 4 ЦК України, згідно якої місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно вимог ст. 161 ч.1 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вважав, що місце проживання всіх малолітніх синів має бути судом визначено з батьком.

Відповідачка вважала, що всі малолітні діти повинні проживати з нею на території Чехії, оскільки, зважаючи на воєнний стан в Україні, їх проживання за кордоном є більш безпечним та відповідатиме кращим інтересах дітей.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Вимогами статті 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Ухвалюючи рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року (заява N 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява N 10383/09).

В суді малолітній ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 пояснив, що проживає з матір`ю та молодшим братом ОСОБА_8 на території Чехії, де він навчається у школі, відвідує спортивну секцію, вивчив чеську мову та має друзів, тобто повністю адаптувався до життя в новому середовищі. Малолітній ОСОБА_9 ствердив суду, що і надалі хоче проживати саме з матір`ю. Зі слів малолітнього ОСОБА_4 , його молодший брат ОСОБА_8 , якому четвертий рік, також бажає проживати разом з матір`ю, а брат ОСОБА_13 , який повернувся в Україну, і надалі бажає проживати з батьком в с. М.Раковець.

Згідно висновку органу опіки і піклування Білківської сільської ради №06-02/1394 від 07.09.2023 року (а.с.55-56), оскільки малолітній ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_7 виявив бажання проживати разом з батьком, але не заперечує проти проживання з мамою та двома братами у разі їх повернення в Україну, доцільним є визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 .

Щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з батьком, орган опіки і піклування висновку не надав через їх відсутність на території України. Однак, в судовому засіданні представник органу опіки і піклування Білківської сільради вважала, що підстав для відібрання малолітніх дітей від матері і повернення їх в Україну для визначення місця їх проживання з батьком, не має.

Згідно вимог ст.171 ч.3 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Оскільки судом встановлено, що малолітній ОСОБА_17 28.11.2012 року проживає з батьком та виявив бажання і надалі залишатися проживати з батьком, судом не встановлено обставин, які б вказували, що таке суперечить інтересам малолітнього, тому суд вважає вимоги позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стосується визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з батьком, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 інтегрувалися в нове соціальне і сімейне середовище: відвідують школу та дошкільний навчальний заклад, різноманітні гуртки; за дітьми здійснюється медичний догляд, у дітей є свої друзі, діти мають сталі сімейні зв`язки (проживають з мамою, у тому ж місці проживають їх бабуся та дідусь, а також тітка), що свідчить про те, що діти вважають своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини.

Враховуючи, що малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висловив суду бажання проживати з матір`ю, з його слів вбачається також, що його брат ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також бажає і надалі проживати з матір`ю (враховуючи вік дитини, суд не заслуховував його думку в судовому засіданні), суд вважає, що підстав для визначення місця проживання вказаних дітей з батьком і задоволення позовних вимог в цій частині, не має.

Керуючись ст. 160, 161, 170, 171 СК України, ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України,

р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , мешканцем АДРЕСА_1 .

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з батьком, відібрання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від матері без позбавлення її батьківських прав та повернення дітей на виховання батькові відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Головуюча: М. О. Пітерських