Провадження № 2/522/559/23
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Ярема Х.С.
при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.
представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2
розглянув у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
24.10.2022 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 .
Позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
11.11.2022 відкрито загальне позовне провадження.
08.02.2023 закрито підготовче провадження.
Відповідач у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд направляв поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання відповідача. На адресу суду повернулись поштові відправлення з причин їх не вручення адресату, тому в розумінні п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повістка вважається врученою. Відзив на позов не надходив.
На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Позов обґрунтовано тим, що позивачу та її рідним братам ОСОБА_4 і ОСОБА_4 в рівних частках на праві власності належать 336/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивача, з 01.06.2021 в квартирі не проживає, не оплачує комунальні послуги, його особистих речей у квартирі не має. він пішов з дому не повідомивши про це нікого, при тому, що в цій квартирі проживали за час шлюбу позивача з відповідачем його діти від першого шлюбу. Діти й надалі проживають разом ОСОБА_2 , він з дітьми давно не підтримує жодних відносин, регулярно чинив домашнє насильство над дітьми та нею. Перешкод у проживанні в даній квартирі відповідачу ніхто не чинить. Добровільно з реєстрації він не знявся, де перебуває на даний час нікому не відомо, так як жодних відносин вони вже не підтримують, не спілкуються. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача є перешкодою у користуванні та вільному розпорядженні майном.
Судом встановлені такі фактичні обстави справи.
22.05.2003 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подарували ОСОБА_4 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в рівних частках 336/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Право власності зареєстроване в ОМБТІ та РОН 26.06.2003 (а.с.16).
29.12.2012 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_8 .
10.04.2020 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/1103/20 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
Постановами Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2021 у справі № 522/1465/21, від 09.04.2021 у справі № 522/2199/21 та від 28.05.2021 у справі № 522/8436/21, ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Відповідно до довідки № Н7-76584-ф/л від 14.05.2022 Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 11.07.2003; ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 11.07.2003; ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з 11.07.2003; ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з 12.08.2009; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з 28.09.2013.

19.08.2022 складено акт про те, що ОСОБА_3 не проживає за місцем реєстрації. Акт складено начальником ВД №8 КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» за участю сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12

В вкартирі АДРЕСА_1 станом на даний час зареєстровані ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_4 (власник), ОСОБА_4 (власник), ОСОБА_3 (колишній чоловік ОСОБА_2 ).

Вирішуючи спір суд виходив з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частини другої статті 386 ЦПК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно із статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №209/2642/18).

Судом з`ясовувалось питання тривалості відсутності відповідача у квартирі, чи не втратила особа інтерес до проживання у спірній квартирі, наявності чи відсутності перешкод у доступі до проживання в цій квартирі, чи справедливим буде визнання її такою, що втратила право користування житлом, в якому зареєстрована.

В судовому засіданні допитувались як свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Вони є рідними братом та сестрою, а відповідач ОСОБА_3 є їхнім батьком. Свідки пояснили, що вони є дітьми від першого шлюбу батька. Батько, одружившись з ОСОБА_15 (позивач), забрав їх і вони всі разом проживали в її квартирі на АДРЕСА_2 . Де перебуває батько вони не знають, оскільки, він з ними взазгалі ще, коли проживав в квартирі не спілкувався. вони не отримували батьківської любові та піклування від нього, він постійно чинив домашнє насильство в сім`ї. Зараз вони також з ним не мають жодного зв`язку. Пояснили, що в червні 2021 року він зібрав свої речі і, не пояснивши нічого нікому кудись виїхав. З сусідами він також не підтримував жодних хороших відносин. Зараз вони разом з ОСОБА_15 та її сином проживають в цій квартирі, не хочуть, щоб батько жив разом з ними.

В контексті обставин даної справи, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 вже не є членом сім`ї позивача, проте зареєстрований у квартирі. Квартира є приватною власністю позивача ( у визначеній частині), інші власники не висловили своєї згоди на продовження реєстрації відповідача. Позивачем доведено факт не просто тимчасової, а постійної відсутності ОСОБА_3 у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення з боку позивача чи інших осіб перешкод відповідачу у проживанні в даній квартирі. Інших поважних причин не проживання ОСОБА_3 у квартирі не встановлено. Спільним побутом позивач та відповідач не пов`язані. Отже, підстав для продовження терміну зберігання за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ст. 71 ЖК України, немає. Реєстрація ОСОБА_3 створює перешкоди у користуванні квартирою.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір 992,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29.06.2023.

Суддя Ярема Х.С.