ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8013/23 Справа № 205/4708/23 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ТОВ «ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі первісний кредитор, ТОВ «ФК «Інвеструм») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04209-12/2021.

21.09.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») було укладено договір факторингу №21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 21.09.2022 року (дата відступлення права вимоги) за кредитним договором № № 04209-12/2021 від 05.12.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 15 250 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 10 250 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками.

27.11.2021 року між ТОВ «Інфінанс» (далі Первісний кредитор, ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

24.11.2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 24.11.2022 року (дата відступлення права вимоги) за Кредитним договором № від 27.11.2021 року виникла заборгованість на загальну суму 28 570 грн. 00 коп., з яких: 4 000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу, 24 570 грн. 00 коп. заборгованість за відсотками.

Враховуючи наведене ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду та просила стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 04209-12/2021 від 05.12.2021 року у загальному розмірі 15 250 грн. 00 коп., заборгованість за кредитним договором № від 27.11.2021 року у загальному розмірі 128 570 грн., а також, судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що відсутність доказів щодо перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитних договорів, укладених із ОСОБА_1 не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Зокрема зазначає кредитний довір є укладеним не з моменту передачі грошей, а з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того, кредитні договори та договори факторингу не були розірвані чи визнані недійсними, а отже дії презумпція правомірності правочину і предметом спору даної справи не є визнання відповідних договорів недійсними чи їх розірвання.

Кредитні договори від 05.12.2021 року та 24.11.2022 року укладені в електронній формі та підписані ОСОБА_1 електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора на телефон, що відповідно до умов закону та практики Верховного Суду є аналогом власноручного підпису, а отже ознайомився з усіма істотними умовами договору та погодився з ними. Крім того зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги доказ перерахування кредитних коштів ОСОБА_1 за договором від 24.11.2022 року. а саме квитанції про сплату від 27.11.2021 року.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 43 820 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, а саме первинною бухгалтерською документацією, факт передання боржнику кредитних коштів та користування ними відповідачем, а також розмір кредитної заборгованості та порядок її нарахування. При цьому позивач не зазначав про неможливість надання таких доказів чи необхідність їх витребування.

Проте такий висновок не відповідає наявним в матеріалах справи доказам та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 05.12.2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 04209-12/2021. Згідно умов договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн. строком на 16 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 912,5 % річних.

21 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні Товариства ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до пункту 1.1 договору Фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плата за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.1.2 цього договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та невід`ємною частиною цього договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку № 4 до цього Договору, на підставі акту прийому передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 5).

Матеріали справи також містять Акт прийому-передачі реєстру боржників до договором № 21092022 від 21 вересня 2022 року.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21092022 від 21.09.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 10 250 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 250 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками (а.с.15). Також матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № 04209-12/2021 від 05.12.2021 року.

Судом також встановлено, що 27.11.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № . У відповідності до умов такого кредитного договору означена фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 18 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 638,75 % річних.

24 листопада 2022 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 24/11-22, у відповідності до умов якого ТОВ «Інфінанс» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Пункт 1.1 за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плата за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.1.2 цього договору перехід від клієнта до фактора прав Вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання Сторонами акту прийому передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей на набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому передачі Реєстру боржників підтверджується факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та невід`ємною частиною цього Договору. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку № 4 до цього Договору, на підставі Акту прийому передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток № 5).

Матеріали справи також містять Акт прийому-передачі реєстру боржників до договором №24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 28 570 грн., з яких: 4 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 24 570 грн. сума заборгованості за відсотками. Також матеріали справи містять розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 27.11.2021 року.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, 21.09.2022 року за вих.. 04209-12/2021-001 на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, простою кореспонденцією були надіслані належним чином засвідчені повідомлення про відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних. Аналогічне повідомлення було направлено боржнику щодо заміни кредитора ТОВ «Інфінанс» на ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» за договором факторингу №24/11-22.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачаться, що ОСОБА_2 уклала із ТОВ «ФК«Інвеструм» кредитний договір від 05.12.2021 року щодо отримання 5 000 грн. під проценти за їх користування та ТОВ «Інфінанс» кредитний договір від 27.11.2021 року щодо отримання 4 000 грн. під проценти, які підписані електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора. Кредити надавались клієнту в безготівковій формі на реквізити банківської карти вказаної клієнтом.

Крім того матеріали справи містять підписані електронно-цифровим підписом паспорти споживчого кредиту в яких прописані суми/ ліміти кредитів, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки та штрафні санкції.

В матеріалах справи також наявна квитанція за сплату №121988469 від 27.11.2021 року з якої вбачається перерахунок ТОВ «Інфінанс» 4 000 грн. на картку НОМЕР_1 , які співпадають із банківською карткою зазначеною відповідачем в анкеті-заявці від 27.11.2021 року.

З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, апеляційний суд дійшов висновку про укладання та підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитних договорів з ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Інфінанс», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед цими фінансовими установами.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована.

Окрім того, відповідач жодним чином не оспорював укладання зазначених кредитних договорів і з фінансовими установами.

Щодо договорів факторингу від 21 вересня 2022 року та від 24 листопада 2022 року слід зазначити наступне.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

За договорами факторингу від 21 вересня 2022 року та від 24 листопада 2022 року, позивач отримав право вимоги за вказаними кредитним договорами

Факт укладання кредитних договорів та право вимоги за позивачем сторонами не заперечується та визнано судом першої інстанції.

Відповідно до реєстру боржників від 21.09.2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» відступила право вимоги позивачу за вимогою до боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору 04 209-12/2021, загальна сума заборгованості 15 250 грн..

Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 року ТОВ «Інфінанс» відступило право вимоги позивачу за боржником ОСОБА_1 , номер договору позики , загальна сума заборгованості 28 570 грн.

Таким чином позивач належними та допустимими доказами довів наявність у відповідача ОСОБА_1 кредитної заборгованості за договорами укладеними з ТОВ «ФК «Інвеструм» і ТОВ «Інфінанс»,право вимоги за якими згідно договорів факторингу від 21.09.2022 року та від 24.11.2022 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Суд не звернув увагу на те, що позичальник не виконує умови кредитного договору ні первісному кредитору, ні новому кредитору та безпідставно відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що не надано доказів отримання позичальником спірних коштів.

Апеляційний суд вважає, що даний висновок суду є безпідставним, оскільки позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Указане не враховано судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитними договорами, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог повністю.

З урахуванням вищевикладеного судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а відтак апеляційна скарга представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає задоволенню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн., та 4 026 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 6 710 грн.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 43 820 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 04209-12/2021 у розмірі 15 250 грн. (п`ятнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень) з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 10 250 грн. - сума заборгованості за відсотками; та заборгованість за Кредитним договором № у розмірі 28 570 грн. (двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят гривень) з яких 4 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 24 570 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 710 грн. (шість тисяч сімсот десять гривень)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: