Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 6/641/147/2023 Справа № 641/9159/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 жовтня 2023 року Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Двірник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою представника позивача адвоката Гупал Романа Миколайовича та представника відповідача адвоката Квартенка Олексія Романовича про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. та представник відповідача адвокат Квартенко О.Р. звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди, якою розстрочити виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року у справі № 641/9159/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов таких висновків.

Так, судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 року у справі № 641/9159/21 вирішено: позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики № Х011220-01 від 01 грудня 2020 року з урахуванням 3% річних в розмірі 612625,91 грн, пеню в розмірі 200000 грн., а разом 812625,91 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16160 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 5162,68 грн. В іншій частині вимог відмовити.

Рішення не набрало законної сили.

Відомості про примусове виконання судового рішення станом на час звернення до суду з даною заявою матеріали справи не містять.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити певні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови мирової угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Системний аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.

Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється. Разом з тим, процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку (виконавче провадження).

При цьому добровільний порядок, на відміну від примусового, на законодавчому рівні не регулюється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Порядок укладення та затвердження мирової угоди під час виконавчого провадження врегульований в статті 434 ЦПК України. Так, в частині першій вказаної норми закріплено, що мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Зі змісту частини першої статті 434 ЦПК України вбачається, що на законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу, коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу, та кола суб`єктів, які уповноважені звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, яке розширеному тлумаченню не підлягають.

Тобто частина перша статті 434ЦПК України встановлює, що зазначене право може бути реалізовано лише в процесі примусового виконання судового рішення, тобто за наявності відкритого виконавчого провадження.

Суб`єктами, які уповноважені звертатися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, є державний або приватний виконавець, на виконанні в яких знаходиться відповідне виконавче провадження.

Однак заявниками порушено вимогу частини першої статті 434 ЦПК України та не подано заяву про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення суду державному або приватному виконавцеві, а подано таку заяву безпосередньо до суду поза межами виконавчого провадження.

У зв`язку з наведеним, у разі звернення сторін безпосередньо до суду з письмовою заявою про укладення мирової угоди під час виконання судового рішення, суд має виходити з того, що заява підписана особами, які не мають права її підписувати.

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 753/16296/14-ц (провадження № 61-8665св20)

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадовою особою, посадове становище якої не вказано.

При цьому суд зауважує, що повернення заяви не є обмеженням права заявника на доступ до правосуддя, оскільки встановлюючи конкретні вимоги до змісту та форми заяви, а також до документів, які мають бути до неї додані, ЦПК України при цьому покладає обов`язок на суд перевірити виконання заявником цих вимог.

Керуючись ст.ст.183,260,261,353-355,434 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Гупал Романа Миколайовича та представника відповідача адвоката Квартенка Олексія Романовича про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - повернути заявникам.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -М. В. Богдан