ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 616/523/21 Номер провадження 22-ц/814/715/23Головуючий у 1-й інстанції Шинкарчук Я.А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника Фермерського господарства «Вікторія777» на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року та додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Вікторія 777» про розірвання договору оренди землі -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до фермерського господарства "Вікторія 777" (далі - ФГ "Вікторія 777") в якій просила: розірвати договір оренди землі № б/н від 12.04.2018, укладений між ОСОБА_2 та ФГ "Вікторія 777". Також просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Обгрунтовуючи позов , ОСОБА_2 вказувала , що у її приватній власності перебуває земельна ділянка, що розташована на території Гнилицької сільської ради Куп`янського (колишнього Великобурлуцького) району Харківської області, загальною площею 5,5618 га, кадастровий номер :01:000:0152, цільове призначення для введення товарного сільськогосподарського виробництва.

Із державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2019 році , позивач дізналась , що за ФГ «Вікторія 777» зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухове майно, запис № 26037017, вчинений реєстратором Харківської філії державного підприємства «СЕТАМ» Кас`ян Л.А., за результатами прийнятого нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40976095 від 07.05.2018 14:37:19 про реєстрацію права оренди земельної ділянки строком на 49 років з правом пролонгації.

Відповідно до умов договору , з 07 травня 2018 року позивач вважається такою, що передала у користування земельну ділянку відповідачу та як виконала свої зобов`язання за договором оренди землі від 12 квітня 2018 року належним чином. Натомість відповідач свої зобов`язання з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою, передбачені умовами договору оренди землі від 12 квітня 2018 року систематично порушує.

Позивач вказувала , що відповідач з 07 травня 2018 року жодного разу не здійснив виплати орендної плати, строк якої, встановлено п.11 Договору оренди, щорічно до 31 грудня поточного року. Тобто простроченими є платежі з виплати орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки, що за своїм визначенням є систематичної несплатою орендної плати та як наслідок підставою для розірвання договору оренди. У зв`язку із чим позивач просить розірвати Договір оренди землі № б/н від 12 квітня 2018 року, що укладений між ОСОБА_2 та ФГ «Вікторія 777».

ФГ «Вкторія 777» не погоджувалось з вимогами позивача просило відмовити у задоволені позову.

Представник позивача - адвокат Костиря Г.А. підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Також, представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат у розмірі 24 000 грн 00 к., які вважає за необхідне покласти на відповідача.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року позов ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Вікторія 777» про розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволено.

Розірвано договір оренди землі б/н від 12 квітня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та Фермерським господарством «Вікторія 777» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0152, яка розташована на території Гнилицької сільської ради Куп`янського (бувшого Великобурлуцького) району Харківської області, площею 5.5618 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності - 26036503.

Стягнуто з Фермерського господарства «ВІКТОРІЯ 777», , юридична адреса: індекс 62609, вул. Центральна, буд.51, с. Гнилиця, Куп`янський район, Харківська область на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім грн 00 к.).

У відповідності до розпорядження Голови Верховного Суду №2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» на підставі статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Великобурлуцького районного суду Харківської області, визначивши її за Машівським районним судом Полтавської області.

Відповідно до акту передачі справ від 18.10.2022 до Машівського районного суду Полтавської області з Великобурлуцького районного суду Харківської області надійшла цивільна справа №616/523/21. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2022, зазначену справу передано в провадження судді Шинкарчука Я.А.

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року заяву адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат у цивільній справі №616/523/21 за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Вікторія 777» про розірвання договору оренди земельної ділянки задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «Вікторія 777» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок. В решті вимог заяви відмовлено.

Вказані рішення в апеляційному порядку оскаржило Фермерське господарство «Вікторія 777». Скарга на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року мотивована тим, що судом першої інстанції не у повному обсязі було з`ясовано обставини , що мають значення для справи що призвело до прийняття незаконного рішення . Суд першої інстанції дійшов до висновків , які не відповідають обставинам справи.

Скаржник зазначає, що ним складались господарські акти , довідки та розміщувались оголошення (в газеті) про необхідність Позивачу з`явитись до господарства з метою отримати орендну плату. Тобто , орендар зробив все можливе для виплати в термін орендної плати. Разом з тим , Позивач жодного разу не зверталась до Відповідача з вимогою про сплату їй орендної плати , у матеріалах справи відсутні докази протилежного. Апелянт вказує, що виконує усі обов`язки , що покладені на нього відповідно до умов договору б/н від 12.04.2018 року, що є доказом того, що суд, першої інстанції дійшов не вірного висновку зазначаючи , що не надано жодних доказів на підтвердження про нарахування Позивачу орендної плати та сплати податків та зборів до місцевого бюджету з орендної плати чи довідки, про наявність сплати коштів із земельного податку.

ФГ«Вікторія 777» просить скасувати рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року , та ухвалити нове , яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Оскаржуючи додаткове рішення Машівськго районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року ФГ « Вікторія 777» вказує, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження сплати ОСОБА_2 коштів в розмірі 24 000, 00 грн, зокрема не надано відповідної квитанції , платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу , що зареєстрований у встановленому порядку. Скаржник посилається на те, що Позивачем не доведено факту погодження оплати послуг адвоката по справі №616/523/21, а також сума заявлена Позивачем є завищеною.

Представник ФГ «Вікторія 777» просить скасувати додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року , та ухвалити нове , яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 508064, виданого 06 листопада 2009 року відділом Держкомзему у Великобурлуцькому районі Харківської області, є власником земельної ділянки, площею 5,5618 га, розташованої на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0152, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 157448680 від 25.02.2019 та копією Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 508064 (а.с.18-19,117).

ОСОБА_5 , як уповноважена особа ОСОБА_4 (орендодавець) з ФГ «Вікторія 777» (орендарем) 12 квітня 2018 року уклав договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передається земельна ділянка, площею 5,5618 га, що належить Орендодавцю на праві приватної власності, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 508064 від 06 листопада 2009 року (а.с.12-15).

Реєстрація вказаного договору підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 157448680 від 25.02.2019 (а.с.18-19).

З свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 19 липня 2012 року вбачається, що ОСОБА_4 19 липня 2012 року уклала шлюб зі ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_7 » (а.с.11).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що 12 квітня 2018 року між сторонами було укладено договір оренди землі. Договір оренди землі був зареєстрований у встановленому законом порядку, що не оспорюється сторонами, що відповідає обставинам справи на хронологією подій. Договір є чинним.

Відповідно до договору оренди землі № б/н від 12 квітня 2018 року, орендодавець ОСОБА_4 , уповноважена особа ОСОБА_5 надала, а орендар фермерське господарство «Вікторія 777» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, загальною площею 5,5618 га, кадастровий номер: :01:000:0152.

Договір укладено на 49 років (п.8 Договору).

Відповідно до п.9.1 розмір орендної плати складає 5 580 грн 00 к., що становить 3% від нормативно грошової оцінки землі зазначеної в п.5 Договору з урахуванням податку з доходів фізичних осіб.

За п.9.2 Договору орендна плата вноситься орендарем на розсуд орендодавця в будь-якій формі: грошовій; натуральній - шляхом видачі орендодавцю продукції сільськогосподарського виробництва за договірною ціною; відробітковій - шляхом надання орендодавцю послуг. Відробіткова форма внесення орендарем орендної плати можлива лише за письмової згоди орендодавця.

Пунктом 10 Договору передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня поточного року.

Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними бухгалтерськими документами (актами, відомостями, касовими ордерами та ін.) (п.12 Договору).

Відповідно до п.29 Договору передбачені обов`язки орендаря, зокрема, вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.33 Договору, дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом;

- смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 закону України «Про оренду землі», від виконання умов даного Договору;

- ліквідації фізичної особи підприємця-орендаря.

Також передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, встановлених законом (п.34 Договору).

Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п.35 Договору).

гідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання договору.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

За правилами частини першої статті 93 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

За загальними правилами статті 651 ЦК України умовою розірвання договору оренди в односторонньому порядку є істотне порушення умов договору та інші випадки, встановлені договором та законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 наполягала на тому, що відповідач порушує умови зобов`язання, які полягають у несплаті орендної плати, що носить систематичний характер, а тому є підставою для розірвання договору оренди землі.

На підтвердження нарахувань та не отримання орендної плати представником відповідача суду надані акти про неотримання орендної плати.

Відповідно до актів про не отримання орендної плати від 30 грудня 2018 року, 30 грудня 2019 року, 30 грудня 2020 року та 20 грудня 2021 року підписаних касиром, бухгалтером та головою ФГ «Вікторія 777», 12 квітня 2018 року між ФГ «Вікторія 777» та ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0152.

Також, представником відповідача ОСОБА_1 надана довідка за вихід.№ 65 від 20.12.2021 року за підписом голови ФГ «Вікторія 777», відповідно до якої ФГ «Вікторія 777» для розрахунку по орендній платі за договором від 12 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФГ «Вікторія 777», кадастровий номер :01:000:0152, за 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік та 2021 рік виділені грошові кошти та наявні в касі господарства, проте орендодавець не з`являється до орендаря для їх отримання (а.с.194).

У газеті Вісник Великобурлуччини № 50 від 10 грудня 2021 року міститься оголошення фермерського господарства «Вікторія 777», яке просить ОСОБА_3 звернутись за виплатою орендної плати за договором оренди землі від 12 квітня 2018 року (а.с.186)

Установлено, що відповідно до п.9.1 розмір орендної плати складає 5 580 грн 00 к., що становить 3% від нормативно грошової оцінки землі зазначеної в п.5 Договору з урахуванням податку з доходів фізичних осіб.

За п.9.2 Договору орендна плата вноситься орендарем на розсуд орендодавця в будь-якій формі: грошовій; натуральній - шляхом видачі орендодавцю продукції сільськогосподарського виробництва за договірною ціною; відробітковій - шляхом надання орендодавцю послуг. Відробіткова форма внесення орендарем орендної плати можлива лише за письмової згоди орендодавця.

Відповідно до п.11 Договору орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня поточного року.

Як вбачається із матеріалів справи орендна плата позивачу не виплачувалась , вказані обставини підтверджені актами про не отримання орендної плати від 30 грудня 2018 року, 30 грудня 2019 року, 30 грудня 2020 року та 20 грудня 2021 року підписаних касиром, бухгалтером та головою ФГ «Вікторія 777», 12 квітня 2018 року між ФГ «Вікторія 777» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, що розташована на території Гнилицької сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер :01:000:0152.

Суд першої інстанції задовольняючи позов окрім іншого виходив з того, що відповідно до вимог частини першої статті 537 ЦК України господарство мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, оскільки інші варіанти дій вчинених відповідачем не виявились ефективним , а місце знаходження за яким слід відправляти кошти на виконання договірного зобов`язання ОСОБА_2 невідоме, та орендодавець ухилялася від прийняття виконання договору.

Скаржник зауважує, що внесення належних із боржника кредиторові грошей ( орендної плати) на депозит нотаріуса , є правом а не обов`язком боржника . Крім того , апелянт посилається на те, що у спірному договорі оренди не передбачено такого способу оплати орендної плати , тож відповідні дії відповідача могли б призвести до зміни умов договору в односторонньому порядку , що прямо суперечить законодавству яке регулює відповідні відносини.

Та колегія суддів не може погодитись із таким твердженням та вражає вірним висновок районного суду , щодо того , що ФГ «Вікторія 777», дійсно могли здійснити виконання зобов`язання шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса , крім того відповідачем не доведено , що позивачка з власної вини не отримувала орендну плату як це передбачено договором.

Щодо зміни умов договору в односторонньому порядку внесенням орендної плати на депозитний рахунок суд зауважує, що договором від 12 квітня 2018 року , а саме п.п. 9.2.1. передбачено що орендна плата вноситься у грошовій формі , проте не вказано виключного способу її внесення ( отримання орендодавцем коштів в касі господарства, нарахування коштів на рахунок орендодавця ) , тобто внесення ФГ «Вікторія 777» коштів на депозит нотаріуса з метою виплати орендної плати , зважаючи на умови договору від 12 квітня 2018 року не може вважатися односторонньою зміною умов цього договору.

Отже, колегія суддів достовірно встановила, що орендна плата, за 2018 -2021 роки, в порушення умов договору не була сплачена орендодавцю , та жодних доводів поважності невиконання зобов`язання за вказаний період відповідачем не наведено.

Пунктами 37 та 38 договору оренди передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та до цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини.

Відповідно до пункту 34 Договору, дія даного Договору припиняється шляхом його розірвання , зокрема за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених Договором.

У даній справі установлено порушення ФГ «Вікторія 777» умов договору від 12 квітня 2018 року , а саме несплата орендної плати орендодавцю ОСОБА_3 , що згідно умов Договору та чинного законодавства є підставою для його розірвання. Умисного ухилення ОСОБА_2 від отримання орендної плати , чи неотримання такої з вини орендодавця ФГ «Вікторія 777» не доведено.

Таким чином, із матеріалів апеляційної скарги, вбачається, що вона є не обґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року .

Щодо додаткового рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року суд приходить до слідуючих висновків.

У поданій апеляційній скарзі ФГ «Вікторія 777» вказує , що вважає суму витрат на правничу допомогу по справі №616/523/21 що заявлена стороною позивача значно завищеною не підтвердженою жодними доказами у розумінні належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до суду надано ордер на надання правової допомоги адвоката Костирі Г.А., договір б/н на надання адвокатських послуг від 25.02.2019 , додаткову угоду № 1 від 20.05.2022 року до договору про надання правової допомоги б/н від 25.02.2019 року, акт виконаних робіт №1 від 31.01.2022 (т. 2 а.с. 3-5).

У акті виконаних робіт від 31 січня 2022 року зазначено перелік наданих послуг адвокатом: здійснено правовий аналіз наданих замовником документів і матеріалів що стосуються правових взаємовідносин у даній справі (6 годин) ; складено позовну заяву та здійснено звернення від імені замовника до Великобурлуцького районного суду Харківської області із позовом про розірвання договору оренди землі(8 годин) ; представлення інтересів замовника у Великобурлуцькому районному суді Харківської області в судових засіданнях (10 годин).(т.2 а.с.5).

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Апеляційний суд оцінивши аргументи апеляційної скарги ФГ «Вікторія 777» прийшов до висновку , що понесені стороною позивача ОСОБА_3 витрати визначені додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року є співмірними зі складністю цієї справи, наданим обсягом послуг у суді першої інстанції, та не можуть бути визнані такими, що не відповідають критерію реальності таких витрат, і розумності їхнього розміру.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат ОСОБА_3 є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника Фермерського господарства «Вікторія777» залишити без задоволення.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 28 січня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов