Справа № 522/2043/23
Провадження № 2-др/522/86/23
Приморський районний суду м. Одеси у складі головуючого судді Ярема Х.С. розглянув в письмову провадженні (без виклику сторін) заяву представника акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Заочним рішенням суду від 15.06.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК Одеські електромережі» заборгованість за необліковану електроенергію у розмірі 34 058,10 грн. та судовий збір 2 684 грн.
20.06.2023 представник позивача адвокат Борисенко С.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн.
21.06.2023 заява про ухвалення додаткового рішення прийнята до розгляду в провадженні без виклику сторін.
Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином. Заперечення щодо розміру судових витрат відповідачем не подавалось.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
25.09.2020 між АО «Перший радник» (виконавець) та АТ «ДТЕК Одеські електромережі» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги №137-ОЕМ. Строк дії договору до 31.12.2021, який продовжено до 31.12.2023 на підставі додаткової угоди від 28.12.2022.
Виконавець зобов`язується надавати клієнту правову допомогу за окремими письмовими або усними дорученнями останнього (п. 1.1 Договору).
Зміст, обсяг та вартість послуг, що надаються, встановлюється сторонами у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2 Договору).
Приймання-передача послуг за цим договором здійснюється сторонами за актами наданих послуг (п. 3.1 Договору).
Вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків погоджується сторонами в додаткових угодах, що є невід`ємною частиною даного договору (п.4.1 Договору).
Сторони домовилися про встановлення погодинного порядку обчислення розміру гонорару адвокатів виконавця (п. 4.2 Договору)
Представництво інтересів АТ «ДТЕК Одеські електромережі» в суді здійснювалося адвокатом Борисенко С.В., яка є співробітником АО «Перший радник» з 08.01.2020.
Додаткових угод, якими б визначалися зміст, обсяг, вартість послуг, розмір витрат виконавця та порядок розрахунків, суду не надано.
Згідно Акту надання послуг від 15.06.2023 в рамках судової справи № 522/2043/23 виконавцем надано, а клієнтом прийнято надану правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №137-ОЕМ від 25.09.2020:
1)Вивчення нормативного правового регулювання спірних правовідносин, аналіз судової практики з подібних спорів. Витрати часу 2 години, вартість 2 000 грн.;
2)Розробка загальної стратегії дій щодо захисту інтересів клієнта, підготовка та систематизація доказової бази. Витрати часу 3 години, вартість 3 000 грн.;
3)Підготовка та подання процесуальних та інших документів правового характеру, заяв, клопотань. Витрати часу 3 години, вартість 3 000 грн.
4)Участь у судових засіданнях в суді першої інстанції. Витрати часу 2 години, вартість 2 000 грн.
Доказів оплати клієнтом наданих виконавцем послуг суду не надано.
Представник позивача у позовній заяві зазначав орієнтовний обсяг понесених витрат 10 000 грн.
Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, на яку ж і покладається обов`язок доведення неспівмірності витрат.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Тобто, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 3-5, 9 статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
Визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Як вбачається з матеріалів справи, зміст Договору про надання правої допомоги № 137-ОЕМ від 25.09.2020 не містить погодженого порядку та розміру оплати правової допомоги. Натомість в Договорі (п. 1.2 та п. 4.1) є посилання на те, що цей порядок та розмір оплати правової допомоги будуть визначені сторонами в додаткових угодах до договору.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було подано до суду відповідних додаткових угод, зі змісту яких можливо було б зробити висновок про те, яким саме чином сторонами було погоджено оплату адвокатських послуг за надання правової допомоги.
Натомість, представником позивача було долучено до справи копію акту надання послуг від 15.06.2023 до Договору від 25.09.2020 № 137-ОЕМ.
Оскільки розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, та/або порядок її обчислення повинен визначатися у додаткових угодах до договору про надання правової допомоги, то саме по собі підписання вказаного акту за відсутності доказів обумовленого розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару.
Таким чином, суд констатує, що оскільки у даному випадку відсутня об`єктивна можливість пересвідчитися про наявність домовленості між АТ «ДТЕК Одеські електромережі» та Адвокатським об`єднанням «Перший радник» щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару за надання правової допомоги та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення має бути відмовлено.
Керуючись статтею 270 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви представника акціонерного товариства «ДТЕК Одеські електромережі» про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.10.2023.

Суддя Ярема Х.С.