Справа № 367/8306/23
Провадження №2/367/5525/2023
УХВАЛА

Іменем України

23 жовтня 2023 року місто Ірпінь

Суддя Ірпінського міського суду Київської області Одарюк М.П.,

вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2023 року позивач звернулась до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 23 квітня 1988 року уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану свердловського міського управління юстиції в Луганській області, актовий запис № 11. Оскільки дане свідоцтво видане на непідконтрольній території України, є недійсним, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали позовної заяви суд вважає за необхідне відмовити у відкриття провадження у справі враховуючи наступне.

Заява про розірвання шлюбу, коли відсутня згода між подружжям, розглядається у позовному провадженні, для якого характерний спір про право.

В позовній заяві про розірвання шлюбу, позивачка вказує, що шлюб між неї та відповідачем було розірвано в 2015 році, однак свідоцтво про розірвання шлюбу видане на непідконтрольній території України, а тому є недійсним.

Згідно ч. 3 статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окуповані території України» будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є дійсними та не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження,смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчосво окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України за N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя приходить до висновку, що подана позовна заява повинна розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки відсутній спір про право, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя М.П. Одарюк