Справа №336/6170/23
Провадження №2-др/336/46/23
30 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву адвоката Рябчинського Дмитра Андрійовича про ухвалення додатково рішення, -
Адвокат Рябчинський Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення у справі №336/6170/23 (провадження №2/336/2626/2023) за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, в частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 9 000,00 гривень.
Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала вказана цивільна справа. Рішенням суду від 10.10.2023 частково задоволені позовні вимоги, а саме: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 328 300,00 (триста двадцять вісім тисяч триста гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Правова допомога позивачу надавалася адвокатом Рябчинським Д.А. на підставі укладеного 10.06.2023 між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та позивачем договору про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до пункту 1.1. Договору Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується надавати Клієнту, а Клієнт - прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу вивчення матеріалів, підготовки позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, а також представлення інтересів Клієнта в суді. В пункті 4.1. сторони погодили, що вартість послуг за цим договором складає: за вивчення матеріалів та підготовку позовної заяви - 6 000 грн.; представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції - 2 000 грн. за кожне судове засідання. Згідно пунктів 4.5.. 4.6. Договору, остаточний розмір та обсяг наданої правничої (правової) допомоги, а також остаточний розрахунок за надану правничу (правову) допомогу, визначаються та здійснюються на підставі акту приймання-передачі послуг. Підписаний сторонами акт приймання-передачі послуг та розрахункові документи підтверджуючі сплату є документи, що підтверджують надання Клієнту професійної правничої (правової) допомоги. За час надання правничої (правової) допомоги між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та позивачем було підписано наступні акти приймання-передачі послуг: від 19.06.2023 за вивчення матеріалів та підготовку позовної заяви про відшкодування моральної шкоди на суму 6 000,00 грн.; від 13.08.2023 та 10.10.2023 за представництво інтересів позивача в судових засіданнях які відбулись у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя 11.08.2023 та 10.10.2023 на суму 1 000,00 грн. і 2 000,00 грн. відповідно. Надані послуги були оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 117724594 та квитанціями № 13254430, № 13837512.
26.10.2023 на адресу суду від Головного Управління Державної казначейської служби України надійшов відзив на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому посилаючись на ст.ст.137,141 ЦПК України, Закони України № 3460-VІ «Про безоплатну правничу допомогу», «Про судоустрій та статус суддів», представник - ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні вказаної заяви у повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що згідно з доданими документами до заяви про вирішення питання щодо судових витрат, ОСОБА_2 надавалась правнича допомога у відповідності до укладеного договору від 10.06.2023 № б/н «Про надання правничої (правової) допомоги», згідно з положеннями підпункту 1.1 пункту 1 якого Адвокатське об`єднання «ЛЕГЕС» зобов`язується надавати ОСОБА_4 правничу допомогу, а ОСОБА_4 - прийняти її та оплатити. Зазначене свідчить про те, то правнича допомога надавалась ОСОБА_2 не за рахунок держави, у зв`язку з чим розподіл таких судових витрат має здійснюватись у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, а саме: за рахунок сторін у справі. Крім того, Державну казначейську службу України визначено одним з відповідачів по справі виключно у зв`язку з тим, що відповідно до чинного законодавства у справах про відшкодування шкоди з Державного бюджету України одним з учасників судового процесу має бути орган Державної казначейської служби України. Але Державна казначейська служба України не порушувала права позивача по цій справі і виконання повноважень щодо обслуговування державного бюджету не можуть бути підставою для покладання судових витрат, понесених позивачем по цій цивільній справі, на Державну казначейську службу України, а повинні бути покладені на відповідачів по справі, якими завдано шкоду ОСОБА_2 . Крім того, адвокатом не доведено належними доказами те, що ОСОБА_2 було понесені витрати саме у заявленій сумі, оскільки у наданих платіжних документах зазначено наступне: - у платіжній інструкції від 26.06.2023 № 117724594 вказано платником АТ «А-БАНК», код платника - 14360080. надавач платіжних послуг платника - АТ «А-БАНК», фактичний платник - графу не заповнено у платіжній інструкції, код фактичного платника - графу не заповнено у платіжній інструкції, у зв`язку з чим не можливо встановити, що саме ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн.; у квитанціях від 14.08.2023 щодо сплати 1 000,00 грн. та від 1 1.10.2023 щодо сплати 2 000,00 грн. платником вказано - ОСОБА_2 , код платника - НОМЕР_1 , який не є реєстраційним номером облікової картки платника ( ОСОБА_2 ). Згідно з матеріалами справи ОСОБА_2 має наступний реєстраційний номер облікової картки платника - НОМЕР_2 , що виключає правову можливість врахування копій квитанцій від 14.08.2023 про сплату 1 000,00 грн. та від 11.10.2023 про сплату 2 000,00 грн. як належні докази понесених витрат саме ОСОБА_2 .
Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи №323/2721/20, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Положеннями ч.1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Учасники справи в судове засідання не викликалися.
Судом встановлено, що 28.06.2023 ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, в якому просив суд відшкодувати йому моральну шкоду у розмірі 328 300,00 грн.
Рішенням суду від 10.10.2023 позовні вимоги задоволені частково, а саме: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 328 300,00 (триста двадцять вісім тисяч триста гривень) 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Інтереси позивача ОСОБА_2 протягом перебування цивільної справи в провадженні суду, представляв адвокат Рябчинський Д.А.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на свободу та особисту недоторканність до положень Конституції України (254к/96-ВР), зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України; особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р).

Адвокат Рябчинський Д.А. у заяві просив стягнути з Державної Казначейської служби України на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 9 000 гривень, на підтвердження чого надав: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги, Акту приймання-передачі від 19.06.2023, Платіжної інструкції № 117724594, Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 13.08.2023, Квитанції № 13254430, Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 10.10.2023, Квитанції № 13837512.

З матеріалів справи вбачається, що правничі послуги адвокатом Рябчинським Д.А. надавалися на підставі укладеного 10.06.2023 між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та позивачем Договору про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Адвокатське об`єднання в обсязі та на умовах цього Договору зобов`язується надавати Клієнту, а Клієнт - прийняти та оплатити правничу (правову) допомогу вивчення матеріалів, підготовки позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, а також представлення інтересів Клієнта в суді.

У пункті 4.1. сторони погодили, що вартість послуг за цим договором складає: за вивчення матеріалів та підготовку позовної заяви - 6 000 грн.; представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції - 2 000 грн. за кожне судове засідання.

Згідно пунктів 4.5., 4.6. Договору, остаточний розмір та обсяг наданої правничої (правової) допомоги, а також остаточний розрахунок за надану правничу (правову) допомогу, визначаються та здійснюються на підставі акту приймання-передачі послуг.

Підписаний сторонами акт приймання-передачі послуг та розрахункові документи підтверджуючі сплату є документи, що підтверджують надання Клієнту професійної правничої (правової) допомоги.

За час надання правничої (правової) допомоги між Адвокатським об`єднанням «ЛЕГЕС» та позивачем було підписано наступні акти приймання-передачі послуг: від 19.06.2023 за вивчення матеріалів та підготовку позовної заяви про відшкодування моральної шкоди на суму 6 000,00 грн.; від 13.08.2023 та 10.10.2023 за представництво інтересів позивача в судових засіданнях які відбулись у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя 11.08.2023 та 10.10.2023 на суму 1 000,00 грн. і 2 000,00 грн. відповідно.

Надані послуги були оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією № 117724594 та квитанціями № 13254430, № 13837512.

Суд критично ставиться до посилання представника відповідача на те, що вказані платіжні документи про сплату позивачем вартості наданих Адвокатським об`єднанням послуг, не є належними доказами, та вважає їх безпідставними, оскільки у наданих адвокатом документах чітко маються відмітки стосовно: 1) особи, яка сплатила грошові кошти, 2) суми сплачених коштів, 3) призначення платежу.

У Актах приймання-передачі наданих послуг від 19.06.2023, 13.08.2023 та 10.10.2023 сторонами погоджено усі істотні умови щодо отримання послуг та сплати їх вартості.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Представник відповідача Державної казначейської служби України скористалася вказаним правом.

Суд також звертає увагу, що відповідно до висновків, висловлених у постанові КЦС ВС від 01.11.2022 у справі №757/24445/24-ц (провадження №61-9163св22), навіть відсутність доказів того, що сторона понесла такі витрати, а саме те, що до заяви не надано доказів, що особою фактично було сплачено заявлені до стягнення грошові кошти на правничу допомогу, суд вважає безпідставними, оскільки відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Отже, оцінюючи співмірність розміру витрат, заявлених на правову допомогу, судом враховується, що ця справа в силу ч.4 ст.19 ЦПК України є справою середньої складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження; предметом спору відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування та прокуратури, а також з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума витрат, які повинен сплатити відповідач на професійну правничу допомогу у сумі 9 000 гривень є доведеною та обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

ХВАЛИВ:

Заяву адвоката Рябчинського Дмитра Андрійовича про ухвалення додатково рішення задовольнити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд.6, м. Київ, 01601, .

Запорізька обласна прокуратура, місцезнаходження: вул. Матросова, буд.29-А, м. Запоріжжя, 69057, .

Головне управління Національної поліції у Запорізькій області, місцезнаходження: вул. Матросова, буд.29, м. Запоріжжя, 69057, .

Суддя: Н.С. Звєздова