Справа №: 343/1217/23
Провадження №: 2/0343/374/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретарів судового засідання Бойків В.П. та Оленяк С.І.,

з участю адвоката Комарницького Е.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати спільним майном подружжя однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 м.кв., визнати за нею право власності на 2/3 частки цієї квартири, за відповідачем на 1/3 частку, а також стягнути з нього судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що з 01.08.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.10.2022 року. За час перебування у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 19 червня 2021 року за спільні кошти вони придбали однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 м.кв., однак документи на квартиру виготовляв відповідач і зареєстрував право власності на неї на своє ім`я, тому вважається одноосібним власником квартири. 11 листопада 2022 року Долинським районним судом Івано-Франківської області ухвалено рішення, яким з відповідача на її користь присуджено стягнення аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , однак відповідач не сплачує аліменти в повному обсязі, що є підставою для відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні, набутому в шлюбі і в зв`язку з чим вона звернулася в суд з цим позовом.

В судовому засіданні позивачка та її представник згідно ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1028965 від 05.10.2022 року (а.с. 27) адвокат Комарницький Е.Г. заявлені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на частку квартири по АДРЕСА_1 , яка придбана ними під час перебування в шлюбі, однак не вбачає підстав для відступу від рівності часток подружжя та не погоджується з твердженням позивачки про те, що він не надає матеріальну допомогу на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , оскільки вони не відповідають дійсності. Він постійно купляє дитині іграшки та одяг, а коли син хворів, оплачував аналізи та возив його до лікаря. Також він добровільно сплачує позивачці аліменти на утримання сина, хоч в зв`язку з воєнним станом та важким матеріальним становищем повинен ще доплатити їй десь близько 6 000,00 грн. Просив також врахувати, що він позичив значну суму грошей на купівлю спірної квартири в своїх родичів та знайомих і по даний час ще віддає ці кошти.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення вказаної норми свідчить про те, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 даного кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 3 цієї статті, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Аналіз наведених вище норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 вересня 2020 року в справі № 522/4240/15-ц (провадження № 61-9859св20) та від 24 вересня 2020 року в справі № 570/685/19 (провадження № 61-4508св20).

Таким чином, з огляду на вимоги закону та практику Верховного Суду, для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, необхідно надати суду вагомі докази на підтвердження умов, передбачених ст. 70 Сімейного кодексу України.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони по справі з 01.08.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 від 21.01.2020 року (а.с. 26).

Однак, сімейне життя між ними не склалося, тому 06.10.2022 року шлюб було розірвано рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області (а.с. 14-17), малолітнього сина залишено проживати з матір`ю.

Рішенням цього ж суду від 11.11.2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які ухвалено стягувати з 06.10.2022 року і до досягнення сином повноліття (а.с. 10-13).

Судом встановлено, що під час перебування в шлюбі сторонами набуто спільне майно, а саме: однокімнатна квартира по АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 м.кв., про що свідчить договір купівлі-продажу квартири від 18.06.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Ананевич О.М., зареєстрований в реєстрі за № 864 (а.с. 59-60).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 262406509 від 19.06.2021 року (а.с. 61), власником вказаної квартири зазначено відповідача ОСОБА_2 .

За таких обставин, враховуючи, що спірна однокімнатна квартира по АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 м.кв., набута сторонами в період шлюбу, слід визнати її спільним сумісним майном подружжя, частки яких є рівними, та поділити це майно в рівних частках по за кожною зі сторін.

В судовому засіданні також встановлено, що позивачка, як підставу для відступу від рівності часток подружжя, зазначає те, що їхній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на її утриманні, а відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по утриманню дитини та не сплачує аліменти в повному обсязі.

При цьому, ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивачка як правову підставу своїх вимог, для відступу від рівності часток подружжя передбачає недостатність розміру аліментів, які одержує той з батьків, на утриманні якого знаходиться дитина, для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак, жодних доказів того, що розмір аліментів, які відповідач сплачує позивачці на утримання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування, остання не надала.

Наявність у відповідача аліментних зобов`язань, які виконуються ним не в повному обсязі, не передбачені законом як підстава для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Судом також встановлено, що стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки присуджено тільки в листопаді 2022 року і до часу звернення в суд з даним позовом остання не звертала рішення суду про стягнення аліментів до примусового виконання, а відповідач сплачував аліменти добровільно за їх домовленістю.

Факт сплати аліментів відповідачем підтверджується платіжними документами від 11.04.2023 року, 15.04.2023 року, 09.05.2023 року, 06.06.2023 року, 09.06.2023 року, 23.06.2023 року (а.с. 42-46,62) та визнається позивачкою.

Крім того, судом встановлено, що на придбання спільної квартири, відповідач позичив 2 800,00 доларів у ОСОБА_4 , які зобов`язався повернути протягом 12 місяців, про що свідчить боргова розписка від 14.06.2021 року (а.с. 48) та підтвердив сам позичальник, якого суд допитав у якості свідка.

Свідок ОСОБА_5 також підтвердив в судовому засіданні, що в 2021 році відповідач позичав в нього гроші на придбання квартири (2 000 доларів США), однак, розписки у нього не брав, оскільки вони є родичами.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для відступу від засади рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, відсутність умов, передбачених ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, а також те, що сам факт проживання дитини з позивачкою та сплати відповідачем аліментів не в повному обсязі не є підставами для збільшення частки одного з подружжя в спільному майні, суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток.

Одночасно слід зазначити, що позивачка не позбавлена права щодо звернення до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання малолітнього сина.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково (83,33%), то сума відшкодування сплаченого судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1404,83 грн. (83,33% від 1685,80 грн.).

На підставі викладеного, ст.ст. 368,372 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60-63,69,70 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 81,259,263-265,273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволитти частково.

Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбану ними 18.06.2021 року під час перебування в шлюбі однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 ю та ОСОБА_2 право власності в рівних частках по 1/2 ідеальній часткці за кожним на однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 , загальною площею 38,3 м.кв.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 404,83 грн. (одну тисячу чотириста чотири гривні і 83 копійки) відшкодування сплаченого нею судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ІПН: НОМЕР_2 , паспорт номер: НОМЕР_3 , виданий 14.12.2018 року органом 2617.

Відповідач: ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ІПН: НОМЕР_4 .

Суддя:

Повний текст судового рішення виготовлено 29.06.2023 року.