Справа № 201/5072/23
Провадження № 2/201/2066/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

09 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

представника позивача Загурської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

02.05.2023 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Загурську А.В. (діє на підставі ордеру від 27.04.2023р. а.с. 7) звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів (а.с. 2 - 5).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 05.05.2023 відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 25).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.11.2021 ОСОБА_1 (замовник) уклав з ФОП ОСОБА_2 (виконавцем) договір № 02-11 про надання інформаційно-консультативних послуг, згідно з п. 1.1 якого замовник замовляє у виконавця, а виконавець зобов`язується надати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо придбання автомобіля в Республіці Корея, його доставки в Україну, розмитнення, а також послуг іншого характеру згідно з пунктом 1.2 договору, а замовник зобов`язується оплатити їх вартість у порядку та розмірі, передбачених договором.

Відповідно до п. 1.2 послуги включають в себе консультації про умови роботи на внутрішньому експортному ринку Республіки Корея та /або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території Республіки Корея (у тому числі через онлайн платформи); консультації щодо пошуку автомобіля, що був у користуванні (вживаного) в Республіці Корея (включаючи онлайн платформи), підбір такого автомобіля; консультації щодо здійснення платежів за придбаний автомобіль, інші послуги, пов`язані із придбанням автомобіля; консультації щодо доставки придбаного автомобіля в порт відправки в Республіці Корея, організація такої доставки до порту в Республіці Корея та відправки в України; консультації щодо розмитнення автомобіля на території, підбір брокера; консультації щодо доставки розмитненого автомобіля до Замовника, організація такої доставки; консультації щодо сертифікації та державної реєстрації автомобіля, організація таких дій.

Згідно з п. 3.3 оплата за договором здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування (внесення) замовником на банківський рахунок виконавця коштів у наступні строки: 100 % вартості протягом 2-х банківських днів з дати підписання договору. Допускається оплата в готівковій формі у ті ж строки відповідно до положень чинного законодавства України.

На виконання умов договору 02.11.2021 позивач сплатив ФОП ОСОБА_2 кошти у розмірі 13230,00 грн., а 22.02.2022р. ще 5543,00 доларів США.

Придбаний автомобіль був доставлений в Україну і на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України знаходився в торгівельному порту «Чорноморськ», Одеська область.

Починаючи з вересня 2022 року позивач намагався зв`язатися з відповідачем, листувався телефоном. На запитання позивача щодо відшкодування витрат за договором відповідач повідомив, що питання повернення коштів вирішується в судовому порядку. 09.11.2022р. позивач надіслав відповідачеві повідомлення, в якому вимагав виконання умов договору або ж повернення коштів, сплачених позивачем, проте відповіді не отримав. Після цього відповідач не виходив на зв`язок.

Розмитнення автомобіля, сертифікація відповідності, державна реєстрація транспортного засобу здійснювалися позивачем самостійно, будь-яких консультацій з боку відповідача не було, як і не було організації таких дій, як це передбачено п. 1.2 договору.

Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, про неможливість їх виконання чи про обставини, які перешкоджають цьому позивача не повідомив.

На підставі викладеного, просив розірвати договір № 02-11 про надання інформаційно-консультативних послуг від 02.11.2021, укладений між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 5543,00 доларів США та 13 230,00 грн.

Представник позивача адвокат Загурська А.В. судовому засіданні (в режимі відеоконференції) позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач - ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, у т.ч. шляхом надіслання смс-повідомлень та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 27, 32, 36, 38, 44,48), оскільки відповідач зареєстрований у м. Маріуполі. Відповідно до налаяного на запит суду листа АТ «Укрпошта» від 19.08.2022р. № 105.006-1029-22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, проведення воєнних дій на території України, та згідно статті 20 Закону України «Про поштовий зв`язок» в умовах надзвичайного чи воєнного стану за рішенням уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі зв`язку, відповідно до Закону, надання послуг поштового зв`язку припинено, а мережа поштового зв`язку скорочена. У зв`язку з підвищенням ризику виникнення загрози життю та здоров`ю працівників поштового зв`язку, блокуванням шляхів проїзду до Донецької області незаконними озброєними угрупуваннями, поштові відправлення до м. Маріуполя Донецької області тимчасово не приймаються (а.с. 70).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що 02.11.2021р. між ОСОБА_1 (як замовником) і ФОП ОСОБА_2 (як виконавцем) укладено договір № 02-11 про надання інформаційно-консультативних послуг, згідно з п. 1.1 якого замовник замовляє у виконавця, а виконавець зобов`язується надати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо придбання автомобіля в Республіці Корея, його доставки в Україну, розмитнення, а також послуг іншого характеру згідно з пунктом 1.2 договору, а замовник зобов`язується оплатити їх вартість у порядку та розмірі, передбачених договором (а.с. 20 21).

Відповідно до п. 1.2 послуги включають в себе консультації про умови роботи на внутрішньому експортному ринку Республіки Корея та /або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території Республіки Корея (у тому числі через онлайн платформи); консультації щодо пошуку автомобіля, що був у користуванні (вживаного) в Республіці Корея (включаючи онлайн платформи), підбір такого автомобіля; консультації щодо здійснення платежів за придбаний автомобіль, інші послуги, пов`язані із придбанням автомобіля; консультації щодо доставки придбаного автомобіля в порт відправки в Республіці Корея, організація такої доставки до порту в Республіці Корея та відправки в України; консультації щодо розмитнення автомобіля на території, підбір брокера; консультації щодо доставки розмитненого автомобіля до Замовника, організація такої доставки; консультації щодо сертифікації та державної реєстрації автомобіля, організація таких дій.

Згідно з п. 3.3 оплата за договором здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування (внесення) замовником на банківський рахунок виконавця коштів у наступні строки: 100 % вартості протягом 2-х банківських днів з дати підписання договору. Допускається оплата в готівковій формі у ті ж строки відповідно до положень чинного законодавства України.

На виконання умов договору 02.11.2021р. позивач сплатив ФОП ОСОБА_2 у кошти у розмірі 13230,00 грн., та 22.02.2022р. сплатив 5543 доларів США, що підтверджено розрахунковими квитанціями, у яких вказане призначення платежу послуги згідно договору від 02.11.2021р. № 02-11 (а.с. 18-19).

Як вказує позивач, автомобіль був доставлений в Україну і на момент повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України знаходився в торгівельному порту «Чорноморськ», Одеська область. Відповідач зобов`язання за договором не виконав.

Позивачем надане електронне листування з відповідачем у месенджері телефону, з якого видно, що сторони не дійшли згоди щодо виконання договору або повернення коштів (а.с 15 17).

Позивачем надані документи, які підтверджують факт самостійного розмитнення автомобіля, сертифікації відповідності і державної реєстрації транспортного засобу, а саме скріншоти листування із брокером, квитанцію від 10.02.2023 про сплату платежів за митне оформлення на користь Одеської митниці в сумі 154000,00 грн. та лист ТСЦ МВС від 03.10.2023 № 31/9/1 про те, що транспортний засіб марки «Шевроле», н.з. НОМЕР_1 зареєстрований 21.02.2023 ОСОБА_3 (донькою позивача) та сплачені всі платежі (а.с. 62 69).

Отже, розмитнення автомобіля, державна реєстрація здійснені позивачем самостійно.

Доказів факту виконання умов п. 1.2. договору щодо організації доставки до порту в Республіці Корея та відправки в України, консультації щодо розмитнення автомобіля на території, підбір брокера, консультації щодо доставки розмитненого автомобіля до замовника, організації доставки, консультації щодо сертифікації та державної реєстрації автомобіля, організація таких дій, суду не надано.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не були виконані умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 901 692 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі ст. 903 ЦК України я кщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивачем доведений факт істотного порушення відповідачем умов договору надання послуг, оскільки позивач не отримав від надавача послуг, які обумовлені договором.

У підготовленому ОБСЄ науково-методичному посібнику «Застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні правосуддя» розкривається питання Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Так, щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції. Цей момент ілюструється розглядом Судом багатьох заяв.

Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному праві: певні інші права та інтереси, які становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи Суд повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, який захищається цією статтею.

У контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами, зокрема, були:

- нерухомість, зокрема, маєтки («Колишній Король Греції та інші проти Греції», заява № 25701/94, рішення від 23 листопада 2000 р.), земельна ділянка та будинок, будинки («Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52) та інша нерухомість;

- прибутки, що випливають з власності, зокрема, орендна плата (рента), передбачена договором, добровільно укладеним відповідно до законодавства («Мелахер та інші проти Австрії», заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р.);

- інше «майно», що «становить економічну цінність», зокрема, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (cправа «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції», рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159).

Отже, поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції має автономне значення. Це, насамперед, означає, що національне законодавство держав-учасниць Конвенції не може вважатися остаточним при з`ясуванні його змісту, проте Суд може визнати за доцільне застосувати національне законодавство. Водночас, це передбачає обізнаність насамперед, на національному рівні з позицією Суду щодо тих чи інших питань. Особливо зазначена проблема є актуальною, коли підхід Суду є більш широким, аніж у національного законодавця.

Суд приходить до висновку, що сплачуючи кошти за послуги на користь відповідача, замовник мав правомірні очікування у вигляді отримання цих послуг і набутті майна в результаті їх виконання. З цією метою він укладав договір про надання послуг, а не будь-який інший правочин. Тому право позивача, яке порушене внаслідок не отримання такого правомірного очікування підлягає захисту судом.

Тобто, позивач позбавився коштів, які сплатив за послуги, що є істотним порушення договору за ст. 651 ЦК України, в зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для розірвання вказаного договору та повернення коштів. Сплачених за цим договором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь 5543,00 доларів США і 13230,00 грн., сплачених на виконання договору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2155,64 грн. (а.с. 1), який, у зв`язку з задоволенням позову, підлягає стягненню на його користь із відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 137, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів - задовольнити.

Розірвати договір № 02-11 про надання інформаційно-консультативних послуг від 02.11.2021, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти у розмірі 5543,00 доларів США та 13230,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2155,64 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 13 жовтня 2023 року.

Суддя Ольга Наумова