КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 361/681/18 Головуючий у суді першої інстанції - Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу, яке мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області знаходиться зведене виконавче провадження № 6358828 із примусового виконання виконавчих листів №361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 212 000 доларів США та 3% річних у розмірі 18 452,71 долари США; суми боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США, 3% річних у розмірі 17 779,73 доларів США та судового збору у розмірі 8 810 грн., виконавчого листа №361/8807/18 від 04 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 75 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 2 115 165,00 грн, 3% річних в сумі 47 182,54 грн та судові витрати 8 810 грн, всього стягнути 2 171 157,54 грн. Загальна сума заборгованості з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат становить 501 855,68 доларів США та 2 399 641,29 грн.

Приватний виконавець вказував, що 11 листопада 2020 року державним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 в одне зведене виконавче провадження № НОМЕР_7.

Заявник зазначає, що факт ухилення від виконання вищезазначеного рішення суду боржником підтверджується тим, що згідно відповіді від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у якому зазначено, що боржник ОСОБА_1 протягом 2021-2023 року перетинав державний кордон України 38 (тридцять вісім) разів.

Крім того, 21 березня 2023 року надійшла відповідь з АТ «Універсал банк» щодо руху коштів по рахункам, які відкриті після відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої по відкритих рахунках боржником в період з 08 серпня 2022 року по 07 лютого 2023 року було проведено 1 639 496,42 грн.

На неодноразові вимоги виконавця щодо проведення виконавчих дій по перевірці майнового стану, боржник ОСОБА_1 ухиляється від проведення виконавчих дій.

Заявник вважає, що наведені обставини свідчать про небажання боржника виконувати рішення суду.

Вказував, що ним здійснено ряд виконавчих дій примусового характеру для виконання судового рішення, але вжиті заходи не дали результату, тому приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О.А. просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань по зведеному виконавчому провадженню.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Київській області Валявського О.А. задоволено.

Обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, виданими 05 листопада 2020 року, та 361/8807/18, виданими 04 листопада 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається, зокрема, на те, що оскаржувана ухвала постановлена за результатами розгляду подання у зведеному виконавчому провадженні № НОМЕР_7, що включає в себе й провадження НОМЕР_8, розпочате на підстав виконавчого листа № 361/681/18 від 05 листопада 2020 року. Вказує, що таке виконавче провадження було завершено 15 березня 2023 року у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. Проте, судом першої інстанції не надано оцінку виконанню зобов`язання за частиною зведеного виконавчого провадження та не наведено мотивів відхилення даного доводу боржника.

Апелянт наголошує, що суд з порушенням принципу диспозитивності, самостійно послався на те, що боржником не відображено у декларації за 2022 рік кошти, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , як на підставу ухилення від виконання рішення суду та вказує, що боржник надав пояснення письмово та в судовому засіданні, що такі кошти не були його особистими, а належали третім особам.

Крім того, апелянт звертає увагу, що вказаним та аналогічним аргументам приватного виконавця вже надавалась оцінка в ухвалі від Броварського міськрайонного суду Київської області 02 березня 2023 року, відповідно до якої їх було оцінено як недостатні та неналежні для встановлення обмеження у праві виїзду за межі України, визнано, що перетин державного кордону не свідчить про ухилення від виконання зобов`язань. Також зазначено, що обмеження встановлено на підставі подання приватного виконавця в об`єднаному виконавчому провадженні з іншим, яке закрито у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Вказує, що ОСОБА_1 добросовісно виконує покладені на нього обов`язки, на вимоги приватного виконавця вчасно подає декларації про доходи, всіляко сприяє приватному виконавцю та здійснює активну комунікацію з ним, а з моменту обізнаності про реквізити для сплати боргу регулярно сплачує кошти в рахунок погашення заборгованості.

Представник апелянта вказує й на необхідність виїзду ОСОБА_1 у робочих цілях при фінансуванні поїздок АО «Промірсі» та партнерами, а необхідність у перетині державного кордону в робочих цілях, на його думку, не свідчить про намір на постійній основі залишити територію України та не виконувати рішення суду.

Враховуючи наведене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. щодо обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу громадянина України ОСОБА_1 . Вирішити питання розподілу судових витрат.

08 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшли відзиви від представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , відповідно до яких вказує, що виконання боржником зобов`язання за виконавчим провадженням НОМЕР_8 у сумі 8 810 грн не спростовує обставин ухилення його від виконання обов`язку повернення грошових коштів за договором позики на підставі судових рішень, а доказів виконання саме такого обов`язку боржником не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанції.

Вважає доводи боржника щодо недекларування грошових коштів на рахунку необґрунтованими, оскільки не підтверджуються жодними доказами, а самі пояснення ОСОБА_1 та лист АО «Промірсі» не є належними доказами.

У відзивах ОСОБА_5 просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні подання приватного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Приватний виконавець Валявський О.А. та представник стягувачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду. Вважають ухвалу суду такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просили залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників стягувачів, боржника та приватного виконавця, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 11 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київській області Валявським О.А. відкрито виконавчі провадження: НОМЕР_9 за виконавчим листом № 361/8807/18 від 04 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики в сумі 75000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 2 115 165,00 грн, 3% річних в сумі 47182,54 грн та судові витрати 8810,00 грн, всього стягнути 2171157,54 гривні; НОМЕР_10 за виконавчим листом № 361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 212 000 доларів США та суми трьох процентів річних у розмірі 18452,71 долари США; суми боргу за договором позики у розмірі 208 000 доларів США та суми трьох процентів річних у розмірі 17 779,73 доларів США; НОМЕР_8 - за виконавчим листом № 361/681/18 від 05 листопада 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 8 810 грн.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем винесена постанова про об`єднання виконавчих проваджень № НОМЕР_4, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6 в одне зведене виконавче провадження № НОМЕР_7.

11 листопада 2020 року приватним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, а також винесено постанову про арешт майна боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження.

11 листопада 2020 року до АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал банк» направлено вимогу про надання інформації про наявні рахунки.

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» виявлено у боржника рахунки на які 25 листопада 2020 року виставлено платіжні вимоги та списано 1 641 грн, які зараховані на витрати виконавчого провадження.

Згідно відповіді АТ «Універсал банк» виявлено у боржника рахунки на які 15 січня 2021 року виставлено платіжні вимоги, а також повторно на АТ КБ «Приватбанк».

21 січня 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області направлено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами № 361/681/18, які видані 05 листопада 2020 року Броварським міськрайонним судом Київської області, що залишена без змін постановою Київського апеляційного суду № 361/681/18 від 20 травня 2021 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області № 361/681/18 від 19 лютого 2021 року скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2021 року у цивільній справі № 361/681/18.

26 жовтня 2021 року винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року № 361/681/18 апеляційну скаргу ОСОБА_7 , яка подана представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року залишено без змін.

26 жовтня 2021 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до АТ «Піреус Банк МКБ» до виконання та сторонам до відома.

07 грудня 2021 року виходом за адресою: АДРЕСА_1 перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців вдома, про що складено відповідний акт приватного виконавця.

09 грудня 2021 року на адресу Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, адміністрації Державної прикордонної служби України направлено вимогу приватного виконавця з метою отримання інформації щодо перетину державного кордону України боржником із зазначенням паспортів за якими здійснювався перетин.

23 грудня 2021 року надійшов лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у якому зазначено, що боржник ОСОБА_8 на протязі 2021 року виїжджав за межі України 16 (шістнадцять) разів.

05 січня 2022 року надійшов лист Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у якому зазначено, що ОСОБА_1 документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон:

- серії НОМЕР_1 виданий 19.06.2015 органом видачі 3213;

- серії НОМЕР_2 виданий 05.09.2018 органом видачі 8079.

06 грудня 2022 року на адресу головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України направлено вимогу приватного виконавця з метою отримання інформації щодо перетину державного кордону України боржником із зазначенням паспортів за якими здійснювався перетин.

06 січня 2023 року надійшов лист від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в якому зазначено, що боржник ОСОБА_8 протягом 2021-2022 року перетинав державний кордон України 32 рази.

Згідно відповіді Державної Фіскальної Служби України від 07 лютого 2023 року боржник повторно 08 серпня 2022 року та 17 жовтня 2022 року відкрив рахунки в банківській установі.

07 лютого 2023 року приватним виконавцем повторно винесено постанову про арешт коштів боржника.

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 07 лютого 2023 року боржник отримав дохід від АТ «СЕНС БАНК» з ознакою доходу 126 (як додаткове благо) у розмірі 109 285,80 грн.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 березня 2023 року відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця Валявського Олександра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу.

09 березня 2023 року боржник з`явився до виконавця та надав письмові пояснення, того ж дня боржнику вручена вимога про надання виконавцю додаткових відомостей та вимога про перевірку майнового стану за місцем проживання на 23 березня 2023 року ( АДРЕСА_1 ), а також надано реквізити про депозитний рахунок IBAN - НОМЕР_3 , на який необхідно сплачувати кошти.

13 березня 2023 року від представника боржника надійшло «Клопотання про добровільне зарахування коштів на депозитний рахунок приватного виконавця», але боржником не було сплачено на депозитний рахунок виконавця коштів, а лише повідомлено про зарахування коштів на свій власний рахунок в розмірі 20 000 грн в АТ КБ «Приватбанк».

13 березня 2023 року на вказаний рахунок виставлено платіжну інструкцію на списання коштів.

13 березня 2023 року винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до в АТ «А-Банк».

15 березня 2023 року надійшли кошти в розмірі 20 003,83 грн, які були розподілені відповідно до вимог статей 45,46 Закону України «Про виконавче провадження».

15 березня 2023 року постанова про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_8 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення).

16 березня 2023 року від адвоката боржника надійшли письмові пояснення на вимогу від 09 березня 2023 року та фото підтвердження списання коштів в розмірі 20003,83 грн.

21 березня 2023 року надійшла відповідь з АТ «Піреус Банк» (щодо відкритих боржником рахунків після відкриття виконавчого провадження) з повідомленням про рух коштів за залишки на рахунках (0,00 грн, рух не відбувався).

21 березня 2023 року надійшла відповідь з АТ «Універсал банк» щодо руху коштів по рахункам, які були відкриті після відкриття виконавчого провадження (відповідно до відповіді по рахунку боржником в період з 08 серпня 2022 року по 07 лютого 2023 року було проведено 1 639 496,42 грн.)

23 березня 2023 року при виїзді за місцем проживання боржника складено акт приватного виконавця про неможливість перевірити майновий стан боржника, так як боржник не з`явився на проведення виконавчих дій.

05 квітня 2023 року надійшла відповідь з АТ «А-Банк» про наявний у боржника рахунок та залишок на ньому 0,10 Євро.

10 квітня 2023 року АТ «Піреус банк МКБ» надав відповідь на вимогу про рух коштів боржника (рух не відбувався).

10 квітня 2023 року сторонам провадження направлено вимоги про день та час проведення виконавчих дій по перевірці майнового стану боржника за місцем реєстрації на 19 квітня 2023 року о 15-00.

19 квітня 2023 року складено акт приватного виконавця про неможливість перевірити майновий стан боржника, так як боржник не з`явився на проведення виконавчих дій.

21 квітня 2023 року надійшла відповідь від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України у якому зазначено, що боржник ОСОБА_8 протягом 2021-2023 року перетинав державний кордон України 38 (тридцять вісім) разів.

24 квітня 2023 року від адвоката боржника Волошина І. надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та повідомлення з копією податкової декларації за 2022 рік.

Задовольняючи подане приватним виконавцем Валявським О.А. подання та тимчасово обмежуючи боржника у вказаній справі ОСОБА_1 у праві виїзду за межу України , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що боржник обізнаний про існування виконавчого провадження та після чергового поновлення виконавчого провадження 06 грудня 2022 року боржник та його представник реагують на письмові вимоги виконавця, боржником подано три декларації щодо майнового стану боржника. Після ухвалення 02 березня 2023 року судового рішення про відмову у задоволенні подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника, ним 13 березня 2023 року зараховано кошти на власний рахунок в АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 20 000,00 гривень, які списані виконавцем для погашення боргу і, зокрема, закрито виконавче провадження про стягнення судового збору на користь стягувача у розмірі 8 810 гривень.

Разом з тим суд вказав, що з інформації про рух коштів ОСОБА_1 по відкритих рахунках в АТ «Універсал Банк» за період з 08 серпня 2022 року по 07 лютого 2023 року встановлено, що відбувся обіг коштів у розмірі 1 639 496, 42 гривень. З аналізу даної інформації видно, що відбувався активний рух коштів у значних розмірах у вигляді купівлі боржником товарів, поповнення рахунку, переказ власних коштів, як за межами України так і в Україні, у тому числі, з часу поновлення виконавчого провадження (06 грудня 2022 року) до 07 лютого 2023 року.

Суд першої інстанції також взяв до уваги аргументи боржника про те, що рух коштів, який відбувся 08 серпня 2022 року до 06 грудня 2022 року відбувався в межах зупиненого виконавчого провадження, проте, суд вказав, що подаючи приватному виконавцю декларацію про доходи за 2022 рік, боржник взагалі не відобразив у декларації вищенаведені кошти, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 . Отже, подані боржником декларації про доходи суперечать інформації, яка надана АТ «Універсал Банк».

Також районний суд зазначив, що аргументи боржника про те, що кошти, які перебували на вищевказаному рахунку в АТ «Універсал Банк», якими боржник розраховувався за придбання товарів та послуг, здійснював переказ власних коштів та інше (у тому числі, з часу поновлення виконавчого провадження (06 грудня 2022 року) до 07 лютого 2023 року) є грошовими коштами третіх осіб - жодними доказами не підтверджені.

В оскаржуваній ухвалі суд також виснував, що боржником частково погашено заборгованість за виконавчими провадженнями, але погашена сума є незначною у порівнянні з існуючим боргом за судовими рішеннями, причому така сума сплачена лише після розгляду судом питання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Посилання боржника на те, що його відрядження за кордон фінансувались за рахунок Адвокатського об`єднання «Промірсі», зокрема, виїзд ОСОБА_1 за межі України з 03.01.2023 по 16.01.2023, з 04.02.2023 по 24.02.2023, з 19.03.2023 по 29.03.2023 року, також не підтверджені належними та допустимими доказами. Не підтверджує таких обставин і лист Адвокатського об`єднання «Промірсі» від 17 жовтня 2022 року, де лише пропонується адвокату Оксютенку К.В. взяти участь у майбутніх заходах за межами України.

Відтак, районний суд виснував, що вищенаведені обставини у сукупності із частими виїздами (майже кожного місяця) боржника за межі України є свідченням фактів ухилення боржника від виконання судового рішення, а тому подання приватного виконавця підлягає до задоволення.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Київській області Валявського О.А. про обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень, встановлених ЦПК України.

Так, обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України приватний виконавець посилався на ухилення ним за зведеним виконавчим провадженням від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст.6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлене, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст.1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас свобода пересування особи гарантована ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч.2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч.3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

При цьому у п.49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" п.п.78-82).

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з поданням про обмеження боржника у праві виїзду за кордон приватним виконавцем доведено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, надано об`єктивні докази за матеріалами зведеного виконавчого провадження, які підтверджують факт ухилення боржника від виконання рішення суду, зокрема, вказані факти підтверджуються наступними документами.

Так, в матеріалах справи міститься вимога приватного виконавця Валявського О.А. від 09 березня 2023 року, відповідно до якої приватний виконавець вимагає з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 23 березня 2023 року знаходитись за місцем реєстрації АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій (а.с.30, т.7).

Однак, 23 березня 2023 року приватним виконавцем Валявським О.А. було складено Акт приватного виконавця, відповідно до змісту якого зазначено, що при виході за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 доступ до помешкання не надав, перевірити майновий стан виявилось неможливим, але боржник був повідомлений завчасно. Зі слів представника боржника стало відомо, що ОСОБА_1 знаходиться у відрядженні. З телефонної розмови з боржником стало відомо, що його немає вдома. Виконавчі дії переносяться на іншу дату (а.с.73-74, т.7).

В матеріалах справи також міститься вимога приватного виконавця Валявського О.А. від 10 квітня 2023 року, відповідно до якої приватний виконавець вимагає боржнику ОСОБА_1 надати доступ до квартири АДРЕСА_2 19 квітня 2023 року о 15 год. 00 хв. (а.с.74-75, т.7).

Однак, 19 квітня 2023 року приватним виконавцем Валявським О.А. було складено Акт приватного виконавця, відповідно до змісту якого зазначено, що при виході за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 , боржник на проведення виконавчих дій не з`явився, причин неявки не повідомив, доступ до приміщення не надав. Акт заключення складався о 15 год. 30 хв. (а.с.75-76, т.7).

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не сприяє проведенню виконавчих дій щодо опису й огляду майна боржника.

Крім того, з інформації про рух коштів ОСОБА_1 по відкритих рахунках в АТ «Універсал Банк» за період з 08 серпня 2022 року по 07 лютого 2023 року встановлено, що відбувся обіг коштів у розмірі 1 639 496, 42 грн (а.с.44-68, т.7).

З аналізу даної інформації видно, що відбувався активний рух коштів у значних розмірах у вигляді купівлі боржником товарів, поповнення рахунку, переказ власних коштів, як за межами України так і в Україні, у тому числі, з часу поновлення виконавчого провадження 06 грудня 2022 року до 07 лютого 2023 року.

Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, рух коштів, який відбувся 08 серпня 2022 року по 06 грудня 2022 року - відбувався в межах зупиненого виконавчого провадження, проте, подаючи приватному виконавцю декларацію про доходи за 2022 рік, боржник взагалі не відобразив у декларації вищенаведені кошти, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 . Отже, подані боржником декларації про доходи суперечать інформації, яка надана АТ «Універсал Банк».

Крім того, боржником не доведено походження вказаних грошових коштів. Апеляційний суд критично оцінює доводи боржника про те, що частина вказаних грошових коштів йому не належить, а належить третім особам й пов`язана з перебуванням боржника у відрядженні, оскільки боржником на підтвердження вказаних обставин не було надано належних та допустимих доказів. Водночас посилання на лист Адвокатського об`єднання «Промірсі» від 17 жовтня 2022 року, де лише пропонується адвокату Оксютенку К.В. взяти участь у майбутніх заходах за межами України також не підтверджує вказані обставини.

Розмір заборгованості в сумі 501 855,68 доларів США та 2 399 641,29 грн колегія суддів визнала значною. Державним виконавцем надані завірені копії зведеного виконавчого провадження, в яких містяться докази вжиття усіх можливих заходів для реального, своєчасного та ефективного виконання судових рішень.

Цих обставин апелянт та його представник не спростували в суді апеляційної інстанції. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком районного суду про наявність фактів ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. Зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення подання.

В даному випадку з урахуванням встановлених обставин втручання у право боржника ОСОБА_1 на свободу вільного пересування очевидно та поза всяким розумним сумнівом є таким, що здійснюється у відповідності із законом, тобто у відповідності із п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України, та з метою захисту прав та інтересів стягувача

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв