Справа №442/3783/23
Провадження №2/442/864/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судового засідання Томан Р.М.,

в місті Дрогобичі у відкритому судовому засіданні, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу № 442/3783/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_6 ,

представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 ,

представники відповідача Дрогобицької міської ради: Матвіїшин А.Я., Гапуняк Х.Б., Тішина А.Я.,

представник третьої особи Костик М.П.,

встановив :

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів, в якому просять визнати протиправним та скасувати зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання з квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати від Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради належним чином завірену копію заяви ОСОБА_5 з доданими копіями документів до заяви про зняття з місця реєстрації ( АДРЕСА_2 ) наступних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 2006 року народження, та ОСОБА_3 2013 року народження та її батько ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 з 2016 року. Вказана квартира належала на праві приватної власності їй та її батьку ОСОБА_4 14 травня 2014 року між нею ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики та 23 травня 2014 р. в забезпечення вимог було укладено договір іпотеки. По цивільній справі №442/6818/ 14-ц про стягнення боргу та визнання права власності ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2016 року було стягнуто солідарно з неї ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_4 борг у сумі 995 775,00 грн. та визнано право власності на вказану вище квартиру за ОСОБА_5 , яким було змінено замки до вхідних дверей квартири, відповідно вона не могла потрапити в цю квартиру.

30 червня 2016 року приватним нотаріусом Дрогобицького нотаріального округу Петрів В.Я. було здійснено посвідчення договору купівлі-продажу (в реєстрі № 1468) квартири АДРЕСА_3 площею 111,9 кв. м., між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , де були на той момент та є по сьогодні зареєстровані двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та її батько ОСОБА_4 .

03.03.2020 ОСОБА_5 переоформив право власності на квартиру на себе та через місцевий ЦНАП, зняв ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з реєстрації із вказаної квартири. В подальшому внаслідок зняття їх з реєстрації, ОСОБА_1 довелося звертатися до місцевого ЦНАПу з заявою про поновлення реєстрації на підставі Постанови Верховного Суду України від 15 липня 2020 року по справі 442/4711/16-ц. Такими діями ОСОБА_5 з самого початку почав чинити перешкоди, щодо вселення її та членів її родини в квартиру.

Дізнавшись, що квартира перейшла знов у власність ОСОБА_5 , після поновлення її реєстрації, ОСОБА_1 зверталася письмово до останнього з приводу вселення у квартиру, але рекомендовані листи ОСОБА_5 від ОСОБА_1 не отримує. Таким чином, замінивши замки у вхідних дверях одразу після ухвали апеляційного суду Львівської області про визнання права власності на квартиру, знявши ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 не тільки заперечує її право на проживання в квартирі та чинить їм перешкоди у проживанні і користуванні даною квартирою, але й не виконує рішення Верховного Суду України. Відповідно до вищесказаного ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своїх дітей, а також разом з своїм батьком звернулися до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою про вселення в квартиру по АДРЕСА_2 (справа № 442/1751/22). В межах даної справи ОСОБА_5 подав зустрічний позов про позбавлення права користування житловим приміщенням. 15 липня 2022 року Дрогобицький районний суд виніс рішення про задоволення позовних вимог. Дане рішення було нами оскаржене та на даний час справа № 442/1751/22 слухається в Львівському апеляційному суді.

Вважають, що дане зняття з реєстрації відбувалося, хоч і в межах процедури закріпленої ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» проте з порушенням ст. 47 Конституції України (а саме положення проте що ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі рішення суду), як норми прямої дії, а тому воно є незаконним, а права осіб які були виселенні з єдиного житла підлягають судовому захисту та відновленню.

Ухвалою від 29.06.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін 31.08.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

27.07.2023 від ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву з додатками. У відзиві ОСОБА_5 просить у позові відмовити з тих підстав, що позивачі безпідставно посилаються на те, що їх безпідставно знято з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

В заперечення доводів позивачів вказує, що постанова ВС від 15 липня 2020 року по справі №442/4711/16-ц не була підставою для реєстрації позивачів у квартирі АДРЕСА_3 , в якій вони спочатку зареєструвалися травні 2016 року на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівське області від 20.12.2013 № 442/8794/13-ц, в той час коли ОСОБА_1 та ОСОБА_9 не були власниками квартири, поза волею власників квартири, дії по реєстрації не мали на меті реалізувати право на житло у спірній квартирі, а перешкодити новим власникам квартири розпорядитися вказаним об`єктом нерухомого майна. У 2020 року позивачі поновили реєстрацію у спірній квартирі. 24 квітня 2023 року за заявою власника квартири відповідача ОСОБА_5 позивачі були зняті з реєстрації у спірній квартирі.На момент укладення договору іпотеки у вказаній квартирі не було зареєстровано жодних осіб.Позивачі по вказаному позову свідомо маніпулюють поняттями «житло» та права неповнолітніх дітей на житло. Квартира АДРЕСА_4 ніколи не використовувалася позивачами для їх проживання, в цій квартирі ніхто не проживав, тому що у позивачів була і на даний час є інше житло; спірна квартира не відповідає вимогам ДБН, які ставляться до житла; вона без комунікацій, перебував стадії початку ремонтних робіт.

З висновку експерта за результатами проведення експертного дослідження від 06.12.2021 року за №500/21 судового експерта Ляш І.І. вбачається, що рівень комфорту і параметрів квартири АДРЕСА_3 станом на 05 листопада 2021 року не відповідає вимогам п.2.24 ДержСанПін№145 від 17.03.2011 року, п.5.20, п.7.26., п.8.10 ДБН В.2.2-15:19 «Житлові будинки. Основні положення». З описовою частини експертного висновку вбачається, що на дату обстеження квартира не експлуатується, ремонтно-будівельні роботи не завершені: до квартири не підведено інженерні мережі з метою подачі енергоресурсів (газу, електроенергії та води), відсутні прилади обліку на енергоносії, не має системи опалення та вентиляції, тобто вказаний об`єкт нерухомого майна як квартиру для проживання, експлуатувати неможливо.

На момент набуття відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2013 № 442/8794/13-ц, якою було затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнали реконструкцію та переобладнання нежитлових приміщень загальною площею 221,8кв.м за адресою: АДРЕСА_5 під три окремі об`єкти нерухомого майна - квартири АДРЕСА_6 не була придатна до проживання, оскільки не були завершені будівельні роботи у квартирі, відсутні комунікації, світло, опалення, каналізації. В такому стані вона перебуває і надалі, тобто до цього часу.

На момент передачі спірної квартири в іпотеку ОСОБА_5 згідно договору іпотеки від 23.05.2014 року, у позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був у власності житловий будинок АДРЕСА_7 , в якому позивач надалі проживає зі своєю дружиною ОСОБА_10 , якій ОСОБА_1 подарувала належну частку в будинку - 23/50 частини будинку з господарськими спорудами на підставі договору дарування нотаріально посвідченого 03.08.2014 року, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП.

Враховуючи, що позивачі ніколи не проживали у спірній квартирі, тому їх право на житло не порушено, з квартири їх не виселяють, оскільки вони в цій квартирі не проживали і не проживають, а реєстрація місця проживання була здійснена з метою перешкоди власнику квартири у реалізації належному йому права приватної власності на квартиру.

У відповідача ОСОБА_5 не має жодного обов`язку перед позивачами щодо забезпечення їх житлом, оскільки на момент передачі спірної квартири в іпотеку 23.05.2014 року та і час припинення дії договору позики, стягнення боргу по договору позики шляхом передачі у власність іпотечного майна, у квартирі ніхто не був зареєстрований і не проживав; такого обов`язку ОСОБА_5 як іпотекодержателя не мав і не має перед іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по договору іпотеки, який припинив свою дію після набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно - спірну квартиру.

Посилаючись на постанову Верховного Суду по справі №735/8506/19 від 19 квітня 2023 року вказує, що реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки доньки іпотекодавця особи у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу.

15.08.2023 від Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_5 24.04.2023 було подано ряд заяв, як власника житла про зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з реєстрації.

Також ОСОБА_5 було надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо підтвердження права власності на квартиру по АДРЕСА_2 .

Відділ-центр надання адміністративних послуг (ДІЯ.Центр) додатково провірив інформацію щодо права власності ОСОБА_5 , що підтверджує Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2023 року.

26.04.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було направлено Повідомлення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування особи). 26.04.2023 у Відділ ЦНАП (Дія.Центр) надійшло звернення ОСОБА_1 щодо отримання інформації про зняття з реєстрації місця проживання. Відповідь отримано ОСОБА_1 наручно. В зв`язку з наведеним просять у позові відмовити.

31.08.2023 розгляд справи відкладено на 03.10.2023.

03.10.2023 протокольною ухвалою залучено у справу в якості третьої особи Службу у справах дітей Дрогобицької міської ради, розгляд справи відкладено на 01.11.2023.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_11 ОСОБА_12 в судовому засіданні позову не визнала з мотивів, зазначених у відзиві, просила в задоволенні позову відмовити.

Представники виконавчого комітету ДМР в судовому засіданні позову не визнали, дали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Представник третьої особи при вирішенні спору просила врахувати інтереси дітей.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що 23.05.2014 між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 995 775,00 гривень, що по курсу НБУ на час позичання коштів становило 85 000,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23.05.2014 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Теплою М.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 290. Згідно п.2.1. та 2.1.1. предметом іпотеки за цим Догвором є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_3 , яке належить Іпотекодавцям на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2013р., справа № 442/8794/13-ц, провадження № 2/442/2797/2013, зареєстрованого державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_13 , Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, 21.01.2014р. Предмет іпотеки складається з трьох житлових кімнат та однієї кухні. Загальна площа квартири становить 111,9 кв.м., житлова площа 77,3 кв.м.

На момент укладення договору іпотеки у вказаній квартирі не було зареєстровано жодних осіб. Ця інформація підтверджується інформацією виконавчого комітету Дрогобицької міської ради та довідкою ГО «Об`єднання власників - Наш Дім» від 06.05.2014 року, видана ОСОБА_1 , згідно якої у квартирі АДРЕСА_3 ніхто не зареєстрований.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.10.2015 в рахунок погашення солідарної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.05.2014 на квартиру АДРЕСА_3 ; припинено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на вказану квартиру; визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_5 ; ухвалено скасувати заборону та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно архівний запис про заборону відчуження на квартиру.

30.06.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 , який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Петрів В.Я. за реєстровим номером 1468.

В матеріалах справи також наявна Довідка № 1359, видана 20.10.2016 ЦНАП, згідно якої у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 06.05.2016 ОСОБА_4 , з 30.05.2016 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно договору про розірвання договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.06.2016 Петрів В.Я. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, за реєстраційним №1468 від 03 березня 2020 року, сторони по договору за взаємною згодою вирішили розірвати договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 30.06.2016 Петрів В.Я., приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, з реєстровим №1468.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2020, квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 111,9 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 06, зареєстрована на праві власності за позивачем ОСОБА_5 .

З висновку експерта № 500/21 від 06.12.2021 за результатами проведення експертного дослідження вбачається, що рівень комфорту і параметрів квартири АДРЕСА_3 станом на 05 листопада 2021 року не відповідає вимогам п.2.24 ДержСанПін№145 від 17.03.2011 року, п.5.20, п.7.26., п.8.10 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення». З описовою частини експертного висновку вбачається, що на дату обстеження квартира не експлуатується, ремонтно-будівельні роботи не завершені: до квартири не підведено інженерні мережі з метою подачі енергоресурсів (газу, електроенергії та води), відсутні прилади обліку на енергоносії, не має системи опалення та вентиляції, тобто вказаний об`єкт нерухомого майна як квартиру для проживання, експлуатувати неможливо.

На момент набуття відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.12.2013 № 442/8794/13-ц, якою було затверджено мирову угоду, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 визнали реконструкцію та переобладнання нежитлових приміщень загальною площею 221,8кв.м за адресою: АДРЕСА_5 під три окремі об`єкти нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 не була придатна до проживання, оскільки не були завершені будівельні роботи у квартирі, відсутні комунікації, світло, опалення, каналізація.

Як зазначає ОСОБА_5 в такому стані вказана квартира перебуває і надалі, тобто до цього часу. Доказів протилежного позивачами не надано та в судовому засіданні не спростовано.

Згідно Акту, складеного 30.10.2021 „Обєднанням співвласників „НАШ ДІМ у період з 01.06.2020 по 30.10.2021 у квартирі АДРЕСА_3 ніхто не проживає, в тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно з актом обстеження житлових умов від 20.10.2023 за вказаною адресою діти не проживають в зв`язку з відсутністю належних умов проживання.

24.04.2023 ОСОБА_5 Виконавчому комітету Дрогобицької міської ради було подано ряд заяв, як власника житла про зняття ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з реєстрації та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо підтвердження права власності на квартиру по АДРЕСА_2 .

Відділом-центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради було перевірено інформацію щодо права власності ОСОБА_5 , що підтверджує Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.04.2023 року.

26.04.2023 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були скеровані Повідомлення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування особи).

26.04.2023 у Відділ ЦНАП надійшло звернення ОСОБА_1 щодо отримання інформації про зняття з реєстрації місця проживання, у відповідь на яке Відділом-центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради останню було повідомлено про те, що 24.04.2023 їх адміністратором відповіно до п. 2 ст.. 18 Закону України „Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні та п.п. 50,61 Постанови КМУ від 07.02.2022 № 265 знято з реєстрації місця проживання за заявою власника житла ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивачі вважають, що, зняття їх з реєстрації відбувалося, хоч і в межах процедури закріпленої ст. 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» проте з порушенням ст. 47 Конституції України (а саме положення проте що ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі рішення суду), як норми прямої дії, а тому воно є незаконним, а права осіб які були виселенні з єдиного житла підлягають судовому захисту та відновленню.

Однак, суд зазначає, що на момент передачі спірної квартири в іпотеку ОСОБА_5 згідно договору іпотеки від 23.05.2014 року, у позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був у власності житловий будинок АДРЕСА_7 , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП.

Отже, у відповідача ОСОБА_5 не має жодного обов`язку перед позивачами щодо забезпечення їх житлом, оскільки на момент передачі спірної квартири в іпотеку 23.05.2014 та час припинення дії договору позики, стягнення боргу по договору позики шляхом передачі у власність іпотечного майна, у квартирі ніхто не був зареєстрований і не проживав; такого обов`язку ОСОБА_5 як іпотекодержателя не мав і не має перед іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по договору іпотеки, який припинив свою дію після набуття іпотекодержателем права власності на іпотечне майно - спірну квартиру.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають у проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивач права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним Законом, який регулює відносини у сфері реєстрації місця проживання особи, відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону України Про надання публічних (електроннк публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється:

1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником;

2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 вказаного Закону скасування рішення про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється відповідно до вимог, встановлених для скасування відомостей про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи статтею 17 цього Закону та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), якими передбачено механізм здійснення реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлено форми необхідних для цього документів.

Відповідно до підпункту 51 Порядку зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі:

1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5;

2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується);

3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи;

4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Згідно п. 60 Порядку заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) в електронній формі подається особою віком від 14 років особисто та засвідчується її електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Згідно п. 69 Порядку посадова особа органу реєстрації або адміністратор центру надання адміністративних послуг перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та наявність документів, необхідних для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), про що зазначена посадова особа робить відповідний запис у заяві. Посадова особа органу реєстрації у день звернення особи, її законного представника (представника) або в день отримання документів від центру надання адміністративних послуг, представника спеціалізованої соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту: приймає рішення про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або про відмову у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи.

Виходячи з викладених вище норм спеціального закону, який регулює порядок декларування місця реєстрації осіб, виконкомом Дрогобицької ради вчинено правомірні дії за заявою власника житла з метою реалізації належного йому права власності щодо зняття з реєстрації місця проживання позивачів, а тому відсутні підстави для поновлення реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) надала висновки щодо прав особи, що вселилася до житлового будинку, який є предметом іпотеки, після укладення договору іпотеки без дозволу іпотекодержателя. За вказаних підстав Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «Згідно з вимогами частини третьої статті 9 Закону № 898-ІУ іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Тобто вселення особи у спірний житловий будинок відбулося всупереч вимогам договору іпотеки та прямій забороні, що міститься у Законі № 898-ІУ. Реєстрація місця проживання з порушеннями вимог закону та договору іпотеки доньки іпотекодавця особи у житловому будинку, який є предметом іпотеки, не може використовуватися учасниками цивільного обороту з метою уникнення звернення стягнення на предмет іпотеки та подальшого його продажу для погашення боргу. З урахуванням викладеного наявні обґрунтовані підстави для задоволення позову про виселення особи із житлового будинку та скасування реєстрації її місця проживання». Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду по справі №735/8506/19 від 19 квітня 2023 року.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що право позивачів на житло не порушено, а тому в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 317, 391 ЦК України, ч. 1 статті 18 Закону України Про надання публічних (електроннк публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні, Постановою КМУ від 07.02.2022 № 265, суд

ухвалив:

в позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нагірна О.Б.