25.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/875/23
Провадження № 2/205/1115/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Морозова С.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просили ухвалити рішення, про стягнення з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 27.08.2019 року у розмірі 105110,38 грн. станом на 20.12.2022, а також просили стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 27.08.2019 року. 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування Позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк».

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, для користування кредитним рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 85000,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 20.12.2022 року виникла заборгованість у розмірі 105 110,38 грн., з яких: 86 845,85 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4 854,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 13 410,53 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 27.08.2019 р. у розмірі 105 110,38 грн. станом на 20.12.2022 р. та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

30.03.2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

19.04.2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мандзюк О.Д. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позов не визнають, заперечую проти його задоволення та просять в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що відповідач підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка також підписана співробітником банку. Відомості про дату підписання відповідачем вказаної Анкети-Заяви відсутні. Позивач зазначив, що у порушенні зобов`язань за кредитним договором станом на 20.12.2022 у відповідача утворилась заборгованість на загальну суму 105 110,38 грн. На підтвердження чого, до Анкети-Заяви, додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк»; Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна»; розрахунок заборгованості за договором, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 та копію паспорта відповідача, яка завірена 13.10.2018 року. Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, сятгнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, а також те, що взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо спалти неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи користування кредитною карткою, які надані позивачем, не містять підписів відповідача. Вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості не є підтвердженням наявності у відповідача заборгованості за поточним та простроченим тілом кредиту, оскільки він складений виключно самим позивачем, яким до нього може бути внесено інформація, яка є вигідною саме для позивача. Також зазначає, що позивачем пропущено строк відповідно ст.. 257 ЦК України. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

03.05.2023 року представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду відповідь на відзив, просив задовольнити позов у повному обсязі, зазначаючи наступне, щодо форми кредитного договору, вважають, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правил надання банківських послуг та Тарифах (у відповідност ст.. 634 ЦК України). З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем рахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок відсутній. Щодо пропуску строку зі зверненям позову до суду, вказано, що строк випущеної картки до останнього дня 12.2025 року, позивач звернувся до суду з позовом 23.01.2023 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У відповідності до ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Сторони в судове засідання не зявились, надали суду про розгляд справи без участі.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, ознайомившись з відзивом на позовну заяву, відповіддю на відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

27.08.2019 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.22).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитних карт 27.08.2019 року ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 6 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 85 000,00 грн., з терміном дії картки "Універсальна GOLD" до 07/23 та подальшим її перевипуском до 12/25 (а.с. 19-20).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вінознайомився з договором про надання банківських послуг та погодився з його умовами, в т. ч. Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку.

До позовної заяви позивачем долучено витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Універсальна, Універсальна Contract, Універсальна Gold (а.с. 33-34).

Крім того, до позовної заяви позивач долучив інформацію про деякі умови кредитування (Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «»Універсальна), де відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42% річних), вказані розміри комісії та штрафів (а.с. 33).

Зважаючи на предмет заявленого банком позову, ключовою обставиною, яка підлягає доказуванню, є підстави виникнення, розмір і складові заборгованості за кредитним договором.

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором б/н, станом на 20.12.2022 року заборгованість становить 105 110,38 грн.та складається з: 86 845,85 грн. заборгованості за тілом кредиту, 13410,53 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 4854,00 грн. заборгованості за нарахованими відсотками (а.с. 6-9).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався також на витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Універсальна, Універсальна Contract, Універсальна Gold та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Універсальна, Універсальна Contract, Універсальна Gold та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 27.08.2019 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту банку не може бути належним доказом, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотрималось вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Суд також вважає, що до спірних правовідносин неможливо застосувати й правила частини першоїстатті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» , а тому кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження N 14-131цс19).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовкидля розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другоюстатті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторонуспоживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Оскільки витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Універсальна, Універсальна Contract, Універсальна Gold не містять підпису відповідача, то суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами, шляхом підписання анкети-заяви.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Посилання позивача на паспорт споживчого кредиту, як на обґрунтованість позовних вимог, враховуючи, що такий підписано відповідачем, суд відхиляє, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, так як в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Крім того, інформація, зазначена в цьому паспорті споживчого кредиту, зберігає чинність та є актуальною до 11.09.2019 року (анкета-заява підписана відповідачем 27.08.2019 року).

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

Зокрема в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) зазначено також, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту, як це передбачено ст. 7 Закону України "Про споживче кредитування", є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та, як правило, містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.

Інформація про умови кредитування (паспорт споживчого кредиту) також не містить підпису від імені ОСОБА_1 на першій-третій сторінці, на якій зазначені основні умови кредитування, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати доведеним той факт, що сторонами погоджено істотні умови договору кредиту. Підпис від імені ОСОБА_1 був проставлений лише на останній сторінці, яка містить лише загальну інформацію.

В анкеті-заяві позичальника від 27.08.2019 року відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови, зокрема, щодо черговості погашення заборгованості.

Відтак слід відмовити у задоволенні позову про в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та відсотками в загальній сумі 18 264,53 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

За таких обставин, суд вважає, що у спірних правовідносинах банк має право вимагати захисту своїх прав лише шляхом пред`явлення вимоги до відповідача щодо повернення фактичної отриманої останнім суми кредитних коштів.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Зазначений висновок, викладено у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі № 298/825/15-ц та від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21.

Також у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір`є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно вказаної норми Закону України підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

У період з 27.08.2019 року по 23.12.2022 року з рахунку ОСОБА_1 банком списувались кошти на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 29 140,45 грн. При цьому, погашення заборгованості за відсотками та комісіями, нарахування яких не обумовлено сторонами у письмовому вигляді, суперечить умовам кредитування.

Зміст виписки з карткового рахунку позичальника з детальним описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків та комісій за користування кредитом та інших платежів, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять.

У зв`язку з цим, судом самостійно проведено аналіз розрахунку заборгованості за період з 23.12.2022 нараховано 105110,38 грн. заборгованості за тілом кредиту, з яких банком списано кошти на погашення кредитної заборгованості на загальну суму 29140,45 грн. грн., то залишок заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає до стягнення з відповідача становить: 105110,38 грн. 29140,45 грн.= 75969,93 грн. А тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають до часткового задоволення.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту, яка підтверджується первинними банківськими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідностідо ч. 3 ст. 12, ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач не подав достатньо матеріалів, які повністю обґрунтовують його позовні вимоги, а відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, жодних письмових чи електронних доказів на спростування позовних вимог в частині отримання кредитних коштів (тіла кредиту) суду не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 76231,76 грн. В решті вимог позову слід відмовити.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.. 253 ЦЦ України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч.3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у відзиві, звернувся до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити йому у задоволенні позову.

Однак, з виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 27.08.2019 року по 01.12.2022 року активно користується карткою та вносить суми для погашення заборгованості. Крім того, строк перевипущеної кредитної карти (відповідно довідки АТ КБ «Приватб» а.с. 21) діє до 12.2025 року, та з якої відповідачем 30.04.2023 року зроблений переказ у розмірі 154,50 грн. та 154,50 грн. (а.с.10).

Таким чином заява відповідача представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1939,90 грн.

На підставі викладеного, відповідно ст. ст. 207, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355 ЦПК, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 27.08.2019 року, яка станом на 20.12.2022 року становить 75 969 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят девять) грн.. 93 коп., що являє собою заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - 1939,90 грн. понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.10.2023 р.

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Киів, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н.О. Бізяєва