Справа № 502/1615/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

при секретарі Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вони та ОСОБА_3 є співвласниками по 1/3 кожний житлового будинку (колгоспного двору), за адресою: АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 ). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_1 ,померла. Після смерті матері відкрилась спадщина, зокрема на 1/3 частку вказаного нерухомого майна, належної спадкодавцю як члену колгоспного двору. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано не було, оскільки вказаний житловий будинок відносився до складу колгоспних до якого входили: спадкодавець ОСОБА_3 та позивачі. Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. У зв`язку з цим зв ернулася до суду з вказаним позовом.

Просять суд встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1/3 частині кожному як членам колгоспного двору. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку, в тому числі в порядку спадкування 1/3 частки після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на 1/3 частину як члена колгоспного двору. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку як за членом колгоспного двору.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, їх представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги визнали.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , мати позивача ОСОБА_1 , яка на день смерті проживала в АДРЕСА_1 ( на теперішній час АДРЕСА_1 ), що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 02.08.2023, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 03.08.2023.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 ), яка належала їй як власнику, оскільки вказаний житловий будинок відносився до типу колгоспного згідно Свідоцтва про право особистої власності №2943 від 28.09.1965.

Інші частки вказаного житлового будинку належать ОСОБА_1 (1/3) та ОСОБА_2 (1/3), оскільки станом на 16.04.1991 вони були зареєстровані і проживали за вказаною адресою, що підтверджується Витягом з домової книги та штампами в паспортах.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_3 належну їй 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 ) успадкував за законом як спадкоємець першої черги її син позивач ОСОБА_1 ..

Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилася, свідоцтва не видавалися, про що свідчить лист Ренійської державної нотаріальної контори від 25.09.2023.

Відповідно до технічного паспорта від 04.08.2023 року житловий будинок АДРЕСА_1 складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 43,7 кв. метра), літ.А2- прибудова, літ.А3- прибудова, літ. Б- комора, літ. В гараж, літ. Г- літня кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е сарай, літ. Ж сарай, літ. З гараж, №1-4- надвірні споруди (копія додається).

Оскільки правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні і частки членів колгоспного двору не визначені, то оформити право власності в нотаріальному порядку не можливо.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 померла до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року).

Нормами статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року)передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР 1963 року позивач відноситься до спадкоємців першої черги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в редакції 1963 року)встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в редакції 1963 року)кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебування у складі двору або незначної участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.»

Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті матері, якій належала частка (1/3) у спірному майні, яке є колгоспним двором, спадщину прийняв, позивачам також належать частки у спірному майні, а саме по 1/3 частці, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Обраний позивачами спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 (на теперішній час АДРЕСА_1 ) ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1/3 частині кожному як членам колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 43,7 кв. метра), літ.А2- прибудова, літ.А3- прибудова, літ. Б- комора, літ. В гараж, літ. Г- літня кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е сарай, літ. Ж сарай, літ. З гараж, №1-4- надвірні споруди, в тому числі в порядку спадкування 1/3 частини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на 1/3 частину як члену колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А1- житловий будинок (загальна площа 93,7 кв. метра, житлова площа 43,7 кв. метра), літ.А2- прибудова, літ.А3- прибудова, літ. Б- комора, літ. В гараж, літ. Г- літня кухня, літ. Д вбиральня, літ. Е сарай, літ. Ж сарай, літ. З гараж, №1-4- надвірні споруди, як члену колгоспного двору.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Березніков