Справа №461/2444/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченко В.Є.

при секретарі судового засідання Штогрина В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (, МФО 380805, адреса: 04112, м.Київ, вул.Теліги Олени, 6 літ.В) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 13128,90 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн. Свої вимоги мотивує наступним. 23.03.2018 року об 15 години 55 хвилин у м. Львові на вул. Володимира Великого, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів «Audi А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого автомобіля «Renault sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2106/18 від 11.04.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахованому транспортному засобу «Renault sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було завдано механічних ушкоджень. 26.03.2018 року потерпілий від дорожньо-транспортної пригоди звернувся до Страховика ПрАТ «СК «Уніка» з заявою № 00254848 про подію, що має ознаки страхового випадку. Для встановления характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «Renault sanderо», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ПрАТ «СК «Уніка» було проведено огляд автомобіля, про що складено Акт № 00254848 огляду транспортного засобу (дефектна відомість). Згідно рахунку-фактури СПД ОСОБА_3 №СПД-000106 від 27.03.2018 р. вартість відновлювального ремонту автомобілю «Renault sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 14 628,90 грн. Як вбачається зі страхового акту №00254848 від 29.03.2018 року, виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, страховиком ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про визнання вказаної події страховим випадком та виплату страхового відшкодування за договором в розмірі 13 128,90 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок СПД ОСОБА_3 згідно платіжного доручення №014505 від 29.03.2018р. Ha момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу № AK4168541 у ПрАТ АСК "Скарбниця". Оскільки позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позивач 15.09.2020 року (вих. №28336) направив претензію №28336 до ПрАТ АСК "Скарбниця" на виплату страхового відшкодування. ПрАТ АСК "Скарбниця" листом від 19.11.2020 року відмовило ПрАТ «СК «Уніка» у виплаті страхового відшкодування. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю «Renault sandеro» становить 14 628,90 грн.; франшиза за договором КАСКО 1500,00 грн.; сума, відшкодована ПрАТ АСК "Скарбниця" - 0,00 грн.; решта, що підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем - 13128,90грн. Таким чином, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України перейшло право вимоги до відповідача про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Тому просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду від 14.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

30.04.2021 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує позовні вимоги з огляду на їх необнгрунтованість. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано акту виконаних робіт, проведених за ремонт автомобіля «Renault sandеro», який повинен бути укладений між замовником та виконавцем.Позивачем пропущено строк позовної давності, так як при суброгації перебіг строку позовної давності починається від дня настання страхового випадку, а при регресі з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Тому просить відмовити у задоволенні позову та розглядати справу у його відсутності.

17.05.2021 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається, що позивачем на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником перерахував на рахунок виконавця відновлювального ремонту суму у розмірі 13128,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 014505 від 29.03.2018 року. Щодо твердження відповідача про подання позовної заяви із порушенням строку позовної давності зазначив наступне. Страховий випадок настав 23.03.2018 року. До суду позивач звернувся із позовною заявою 23.03.2021 року.

31.05.2021 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли заперечення проти відповіді на відзив. Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів, чому він протягом року не звернувся до ПрАТ АСК «Скарбниця», не подано договору між виконавцем та замовником, акту виконаних робіт проведених за ремонт автомобіля «Renault sandеro», установчих документів підприємства, де проводилися такі роботи.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 09.10.2023 року.

Відповідач в судове засідання 16.10.2023 року не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, зазначену відповідачем у відзиві. Додатково був повідомлений шляхом скерування смс-повідомлення за номером телефону вказаним у відзиві. У відзиві зазначив про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з довідкою національної поліції №888658 про дорожньо-транспортну пригоду, 23.03.2018 року об 15 години 55 хвилин у м. Львові на вул. Володимира Великого, 1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів «Audi А6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та застрахованого автомобіля «Renault sandero», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.16.13 Правил дорожнього руху України. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП складено протокол БД №142622 за ст. 124 КУпАП, а матеріали направлено до суду.

Відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова у справі №461/2106/18 від 11.04.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Дана постанова набрала законної сили 23.04.2018 року.

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що 13.09.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №014031/4605/0000005.

26.03.2018 року ОСОБА_2 звернулася до страховика ПрАТ «СК «Уніка» з заявою № 00254848 про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до страхового акту №00254848 від 29.03.2018 року страхове відшкодування ОСОБА_2 нараховано у розмірі 13 128,90 грн.

Страхове відшкодування у розмірі 13 128,90 грн. перераховано на рахунок СПД ОСОБА_3 згідно платіжного доручення №014505 від 29.03.2018р.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У рішенні по справі «О`Таллоран та Франціс проти Сполученого Королівства» nо 15809/02і 25624/02 FCHR 29.06.2007, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобіля є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями, та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, тому на підставі ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A6», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , була застрахована відповідно до полісу № AK4168541 у ПрАТ СК "Скарбниця".

15.09.2020 року позивачем було скеровано направив претензію №28336 до ПрАТ АСК "Скарбниця" на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до листа ПрАТ СК "Скарбниця" від 19.11.2020 року ПрАТ «СК «Уніка» відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦКУ України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом статті 993ЦК України та статті 27Закону України«Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 1191ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

У Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691це 15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміці, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). На підставі цього висновку Верховний Суд Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові № 686/17155/15- п від 03.10.2018 року підтримав вищезазначений правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як було встановлено вище, страховик відповідача не відшкодував витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Згідно роз`яснень, викладених в п. п. 4, 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України) ».

Відповдіно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, за змістом статті 993ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

6 липня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі N 924/675/17, дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Відповідно до абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Позивач, на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО», перерахував на рахунок виконавця відновлювального ремонту суму у розмірі 13 128,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №014505 від 29 березня 2018р.

Відповідно до с. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Нормами статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, передбаченої законом. Доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються дослідженими доказами.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 13128,90 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, ст.ст. 76-82, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (, МФО 380805, адреса: 04112, м.Київ, вул.Теліги Олени, 6 літ.В) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (, МФО 380805, IBAN UA: 5061822, адреса: 04112, м.Київ, вул.Теліги Олени, 6 літ.В) страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 13 128,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (, МФО 380805, адреса: 04112, м.Київ, вул.Теліги Олени, 6 літ.В) понесені судові витрати у розмірі 2270 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньодо Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко