Номер провадження 8/229/3/2023

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 р. Дружківський міський суд Донецької області в складі:

судді Лапченко О.М.,

за участі секретаря Терещенко С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дружківка Донецької області в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

представник заявника адвокат Гуревич М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою, згідно якої просить переглянути за нововиявленими обставинами рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ухвалити нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 та поновити ОСОБА_2 на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Машинобудівний завод «Вістек» на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 693,24 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018р., залишеного без змін постановами Апеляційного суду Донецької області від 07.08.2018 р. та Верховного Суду від 16.06.2020 р. по справі № 219/749/18 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судові рішення ґрунтуються на тому, що відповідач провів звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників) з дотриманням вимог законодавства. Зокрема, позивачу було запропоновані вакантні посади, які він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації. Доводи позивача про те, що йому не було запропоновано інші вакантні посади, які він міг би займати після вивільнення із своєї посади, є необґрунтованими. Із зазначеними рішеннями позивач не згодний. Вказує, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 з 15.12.1980 р. по 26.12.2017 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах на умовах безстрокового трудового договору. Остання займана ним посада - заступник генерального директора по комерційній роботі. Згідно із записом в трудовій книжці № 25 від 26.12.2017 р. позивача було звільнено у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності і штату працівників згідно з п. 1 ч 1 ст.40 КЗпП України. Підставою звільнення зазначено наказ № 128 від 22.12.2017 р. 23.10.2017 р. позивачу було вручено персональне попередження про те, що відповідно до наказу від 5.09.2017р. № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «ВІСТЕК» посада заступника генерального директора по комерційній роботі з 25.12.2017 р. скорочується. Разом з тим, в порушення вказаних вимог законодавства відповідачем ані під час вручення зазначеного попередження, ані на протязі двомісячного строку після вручення попередження жодного разу не було запропоновано вакантну посаду. Тобто під час звільнення відповідач не дотримався вимог ст.ст. 40, 492 КЗпП України, що призвело до порушення трудових прав позивача, які підлягають судовому захисту. З урахуванням викладеного розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на даний час дорівнює 129 693,24 грн., виходячи з наступного розрахунку: 49 488,26 грн. (заробітна плата за останні 2 місяці перед звільненням згідно довідки відповідача) / 29 днів (кількість відпрацьованих днів за останні 2 місяці перед звільненням згідно довідки відповідача) = 1706,49 грн. (середньоденний заробіток); 1 706,49 грн. * 76 (кількість днів вимушеного прогулу станом на 12.03.2018р.) = 29693,24 грн. Крім того, неправомірними діями відповідача, який, порушивши вимоги норм трудового законодавства, вчинив незаконне та безпідставне звільнення, позивачу завдано також моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою роботодавця. Зазначені моральні страждання полягають у виникненні та тривалості у позивача неприємних тяжких відчуттів, за яких він наразі переживає емоційний дискомфорт та стрес, що викликано незаконними діями відповідача, які завдали позивачу душевних страждань, яких він зазнає у зв`язку із втратою роботи, що підсилюється систематичним та триваючим характером даного порушення, а також викликало у нього відчуття глибокої образи та незахищеності від незаконної поведінки роботодавця та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя в частині вчинення додаткових дій та заходів, витрат часу та емоційного навантаження для відновлення свого конституційного права на працю. Разом з тим, заявнику стало відомо, що Артемівським міськрайонним судом Донецької області також було розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, за наслідками розгляду якої позов ОСОБА_3 було задоволено. Ознайомившись в Єдиному державному реєстрі судових рішень з рішенням у справі № 219/14086/17, вбачається встановлений цим рішенням факт, який існував на час розгляду справи позивача та не був і не міг бути відомий йому та суду, що згідно переліку вакантних посад станом на 10 листопада 2017 року (тобто в період дії попередження позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням) на ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» були наявні 28 вакантних посад, у тому числі: свердлувальник ковальсько-пресового цеху, комплектувальник виробів та інструменту електродного цеху, контролер матеріалів, полу фабрикатів та виробів служби стандартизації та контролю якості, які виникли у період після 08.09.2017 року та запропоновані позивачу не були. Крім того, згідно виписки з книги реєстрації наказів (розпоряджень) про прийом на роботу по ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» у період з часу попередження та по час звільнення позивача, а саме - 01.11.2017 на вакантні посади контролера на КПП були прийняти сторонні особи. Відповідно до кваліфікаційних вимог, які визначені посадовою інструкцією контролера на контрольно-пропускному пункті служби безпеки, що затверджена генеральним директором ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» 01.09.2016 року, на посаду контролера на КПП призначається особа, яка має середню-спеціальну або технічну освіту, служила в армії та яка пройшла медичний огляд. Відповідачем під час судового розгляду ці факти були умисно приховані та не повідомлені суду та учасникам справи, хоча вони могли прямо вплинути на суть судового рішення, адже позивачу не було запропоновано ці посади, на які він міг бути працевлаштований, тобто відповідачем було порушено передбачений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників. З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2021 року відкрите провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по справі № 219/749/18 за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про передачу на розгляд до Господарського суду Донецької області справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник заявника адвокат Гуревич М.Г. в судовому засіданні підтримав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, підтримав доводи, викладені в заяві, просив її задовольнити та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .

Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Згідно заперечень на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначила, що не погоджується із доводами, викладеними у ній. Вказує, що посилання позивача на рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Вістек» не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами за його власним позовом, оскільки обставини обох справ суттєво відрізняються, а обставини, на які посилається позивач, не є такими, що не були встановлені судом. Так, ОСОБА_3 дійсно не був ознайомлений із будь-яким переліком вакантних посад і це підтвердилось матеріалами справи та встановлено судами. Постановою від 30.07.2019р. Донецького апеляційною суду у справі № 219/14086/17 встановлено наявність посад, факт, що ОСОБА_3 міг би виконувати цю роботу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, а також факт, що зазначені у рішенні посади запропоновані йому не були. Тобто, суд оцінив можливість заняття ОСОБА_3 цих посад у взаємозв`язку із його освітою (зокрема наявність професійно-технічної освіти), досвідом роботи на підставі записів трудової книжки. Аби встановити зазначені факти ОСОБА_3 скористався своїм процесуальним правом заявити клопотання про витребування доказів, зокрема, штатного розпису станом на дату попередження, штатного розпису станом на дату звільнення (10.11.2017р.), переліку вакантних посад станом на дату попередження, переліку вакантних посад станом на дату звільнення (10.11.2117р.). Поряд із цим, рішенням від 23.05.2018р. по справі № 219/749/18, про перегляд якого заявляє позивач, встановлено наступне: одночасно з наказом № 209 позивач 23.10.2017 р. також був ознайомлений з переліком вакантних штатних одиниць станом на 23.10.2017 р., що підтверджується його підписом у вказаному переліку. Згідно переліку вакантних посад ПрАТ «Вістек» станом на 23.10.2017 року були наявні вакантні посади на підприємстві, серед інших: комплектувальник виробів та інструментів електродного цеху; нагрівальник (зварювальник) металу; контролер електродного виробництва (на які також посилається позивач в заяві про перегляд рішення) та інші. Позивач не виявив бажання зайняти будь-яку із перелічених вакантних штатних одиниць, від позивача не надходило на адресу підприємства ніяких заяв із наміром перевестися на іншу посаду. Крім того, обставини, на які посилається позивач, не є такими, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою. В рішенні від 23.05.2018р. по справі №219/749/18 зазначено, що на виконання ухвали суду від 20.02.2018р. відповідачем надано штатні розклади станом на 23.10.2017р., 26.12.2017р., 22.02.2018р. (в цих штатних розкладах зазначено всі наявні вакансії, серед яких і зазначені позивачем, також із них можна відслідкувати всі кадрові зміни в цей період). Рішення суду не містить інформації щодо існування інших клопотань позивача, які б були не задоволені чи прийняті судом. Таким чином, заявник не був позбавлений права заявляти всі необхідні клопотання для витребування інформації щодо справи, а відповідач належним чином виконав вимоги ухвал щодо задоволених судом клопотань позивача.

Згідно додаткових письмових пояснень представник відповідача зазначила, що об`єктивно штатні розклади ПрАТ «Вістек» та кадрові зміни до них, якщо такі мали місце, в період з 23.10.2017 року (дата персонального попередження ОСОБА_2 про наступне можливе вивільнення) до 26.12.2017 року (дата звільнення ОСОБА_2 ) позивач під час розгляду справи в 2018 році міг отримати шляхом подання відповідного клопотання. Наголошує, що всі істотні обставини є встановленими судом першої інстанції (рішення від 23.05.2018 року), з висновками суду першої інстанції погодився апеляційний суд та Верховний суд. Таким чином, відповідач належно виконав вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, оскільки запропонував йому наявні вакантні посади, які були на час звільнення. Від запропонованих посад позивач відмовився. При цьому йому було запропоновано вакантні посади, які він міг би виконувані з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Бажання на переведення на іншу роботу позивач у справі не виявив. Разом з тим, посада директора по закупівлі та логістиці, яку позивач вважав тотожною його посаді заступника генерального директора по комерційній роботі, не була вакантною, обов`язки не є тотожними, тому були відсутні підстави для застосування положень статті 49-2 КЗпП України. Одночасно з наказом про наступне вивільнення 23 жовтня 2017 року позивач був ознайомлений з переліком всіх вакантних посад (23 штатних одиниці), що підтверджено підписом позивача. Позивач від зазначених посад письмово не відмовився, але і в установленому порядку не надав згоду на переведення на іншу роботу.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що в провадженні Артемівського міськрайонного суду Донецької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі в Приватному акціонерному товаристві «Машинобудівельний завод «Вістек» на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27.12.2017 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 129 693 грн. 24 коп. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Гуревич М.Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гуревича М.Г. залишено без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

У вересні 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат Гуревич М.Г. звернувся до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду зі скаргою на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 року касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гуревича М.Г. залишено без задоволення, а рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року залишено без змін.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд встановив, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників. Відповідно до наказу про припинення трудового договору від 22 грудня 2017 року № 128 позивача з 26 грудня 2017 року звільнено у зв`язку із скороченням численності і штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Суд встановив, що відповідач вимоги закону щодо попередження про звільнення виконав: позивач ознайомлений з наказом № 209 «Про попередження працівників підприємства про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників ПрАТ «ВІСТЕК» 23.10.2017 року, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу (а.с.36 цивільної справи за позовом ОСОБА_2 ).

Одночасно з наказом № 209 позивач 23.10.2017 року також був ознайомлений з переліком вакантних штатних одиниць станом на 23.10.2017 року (а.с.37 цивільної справи за позовом ОСОБА_2 ), що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні та підтверджується його підписом у вказаному переліку.

За змістом норм ст.ст.40, 49-2КЗпП України працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією і лише за відсутності такої - інша наявна робота.

Згідно переліку вакантних посад ПрАТ «ВІСТЕК» станом на 23.10.2017 року були наявні 23 вакантні посади на підприємстві: 1) слюсар зі складання металоконструкцій (1 шт.од.); 2) слюсар-ремонтник (3 шт.од.); 3) чистильник (1 шт.од.); 4) комплектувальник виробів та інструментів (1 шт.од.); 5) коваль-штампувальник (1 шт.од.); 6) нагрівальник (зварювальник) металу (1 шт.од.); 7) брикетировщик (3 шт.од.); 7) пресувальник обмазувального пресу (1 шт.од.); 8) машиніст крану (кранівник) (1 шт.од.); 9) контролер електродного виробництва (1 шт.од.); 10) лаборант фізико-механічних випробувань (1 шт.од.); 11) волочильник дроту (1 шт.од.); 12) електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання (2 шт.од.); 13) коваль ручного кування (1 шт.од.); 14) електрогазозварювальник (1 шт.од.); 15) машиніст екскаватора (1 шт.од.); 16) менеджер з персоналу (1 шт.од.); 17) перекладач (1 шт.од.).

Позивач від зазначених посад, які були йому запропоновані цим переліком, письмово не відмовився, але і не виявив бажання зайняти будь-яку із перелічених вакантних штатних одиниць, від позивача не надходило на адресу підприємства ніяких заяв із наміром перевестися за його згодою на іншу посаду. До того ж, іншої роботи, яку б міг виконувати позивач за своєю спеціальністю та кваліфікацією, на підприємстві на час звільнення не було.

Суд зазначив, що вказаний перелік вакантних одиниць не містить як такої пропозиції зайняти будь-яку посаду, а лише його перелік. Однак разом з цим інформує працівника, що підпав під скорочення штату, про наявність інших посад, які він може зайняти за наявності його згоди, відповідного фаху та кваліфікації (у разі наявності). При цьому, визначеної форми пропозиції про переведення на вакантну посаду немає, вона нічим не передбачена, та відсутність письмової форми оформлення пропозиції не свідчить, що позивач був позбавлений права погодитись на переведення на іншу роботу, яку він зможе виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації досвіду тощо, оскільки з усім наявним переліком вакансій позивач був ознайомлений, що ним не заперечується.

Таким чином з урахування сукупності наданих доказів, судом не було встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України.

Отже, звільнення ОСОБА_2 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України було законним, в діях відповідача порушень законодавства про працю не встановлено. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також не підлягали задоволенню, оскільки є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі.

Натомість представник ОСОБА_2 вказує, що заявнику стало відомо, що Артемівським міськрайонним судом Донецької області також було розглянуто справу за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, за наслідками розгляду якої позов ОСОБА_3 було задоволено. Ознайомившись в Єдиному державному реєстрі судових рішень з рішенням у справі № 219/14086/17, вбачається встановлений цим рішенням факт, який існував на час розгляду справи позивача та не був і не міг бути відомий йому та суду, а саме те, що згідно переліку вакантних посад станом на 10 листопада 2017 року (тобто в період дії попередження позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням) на ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» були наявні 28 вакантних посад, у тому числі: свердлувальник ковальсько-пресового цеху, комплектувальник виробів та інструменту електродного цеху, контролер матеріалів, полу фабрикатів та виробів служби стандартизації та контролю якості, які виникли у період після 08.09.2017 року та запропоновані позивачу не були. Крім того, згідно виписки з книги реєстрації наказів (розпоряджень) про прийом на роботу по ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» у період з часу попередження та по час звільнення позивача, а саме - 01.11.2017 на вакантні посади контролера на КПП були прийняти сторонні особи. Відповідно до кваліфікаційних вимог, які визначені посадовою інструкцією контролера на контрольно-пропускному пункті служби безпеки, що затверджена генеральним директором ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» 01.09.2016 року, на посаду контролера на КПП призначається особа, яка має середню-спеціальну або технічну освіту, служила в армії та яка пройшла медичний огляд. Відповідачем під час судового розгляду ці факти були умисно приховані та не повідомлені суду та учасникам справи, хоча вони могли прямо вплинути на суть судового рішення, адже позивачу не було запропоновано вищевказані посади, на які він міг бути працевлаштований, тобто відповідачем було порушено передбачений ст.49-2 КЗпП України порядок вивільнення працівників.

В судовому засіданні судом були досліджені матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення матеріальної шкоди (компенсації витрат на лікування) та моральної шкоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - Територіальна Державна інспекція з питань праці в Донецькій області та Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради.

Встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду донецької області від 18.03.2019 року по вказаній справі позов був задоволений частково. Визнаний незаконним та скасований наказ (розпорядження) ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек»» № 115 від 08 листопада 2017 року «Про припинення трудового договору (контракту) за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. ОСОБА_3 поновлений на посаді юрисконсульта юридичного відділу ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек»». Стягнуто з ПрАТ «Вістек»» 325 160 грн. 06 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року до 18 березня 2019 року включно та 5 000 гр. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 30.07.2019 року вказане рішення суду залишено без змін.

Вказаним рішенням було встановлено, що наказом (розпорядженням) ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» № 115 від 08.11.2017 року ОСОБА_3 було звільнено з посади юрисконсульта юридичного відділу 10.11.2017 року у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ч.1 ст.40КЗпП України (т.с. 1, а.с. 44 цивільної справи за позовом ОСОБА_3 ). Суд вважав слушними доводи позивача про те, що ніякі вакантні посади, навіть ті, що зазначені у наданому суду переліку (т. с. 1, а. с. 155 цивільної справи за позовом ОСОБА_3 ) йому не пропонувались, хоча після лікарняного він знаходився на робочому місці з 09.10.2017 року до дня, коли його звільнили 10.11.2017 року.

В ході судового розгляду позову ОСОБА_3 була надана книга реєстрації наказів (розпоряджень) про прийом на роботу по ПАТ «Вістек», при дослідженні якої було виявлено, що у період з дати попередження 08.09.2017 року по дату звільнення 10.11.2017 року - 22.09.2017 року був прийнятий у службу безпеки контролер на КПП (постійно) і 01.11.2017 року тимчасово також був прийнятий у службу безпеки контролер на КПП. Як пояснив позивач ОСОБА_3 він погодився б і на таку роботу (т.с. 3, а.с. 80-83 цивільної справи за позовом ОСОБА_3 ), але йому її не пропонували.

В судовому засіданні під час розгляду заяви ОСОБА_2 судом була досліджена вказана копія книги реєстрації наказів (розпоряджень) про прийом на роботу по ПАТ «Вістек», при дослідженні якої було виявлено, що 22.09.2017 року був прийнятий у службу безпеки контролер на КПП (постійно) і 01.11.2017 року тимчасово також був прийнятий у службу безпеки контролер на КПП.

Представник заявника вказує, що відповідно до кваліфікаційних вимог, які визначені посадовою інструкцією контролера на контрольно-пропускному пункті служби безпеки, що затверджена генеральним директором ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» 01.09.2016 року, на посаду контролера на КПП призначається особа, яка має середню-спеціальну або технічну освіту, служила в армії та яка пройшла медичний огляд. Відповідачем під час судового розгляду ці факти були умисно приховані та не повідомлені суду та учасникам справи, хоча вони могли прямо вплинути на суть судового рішення, адже позивачу не було запропоновано ці посади, на які він міг бути працевлаштований.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно ч. ч.4, 5 ст. 423 ЦПК Країни не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказані правові норми передбачають, що це мають бути обставини, які є істотними, тобто, такими, що якби вони були відомі раніше, то суд ухвалив би інше рішення; вони є нововиявленими, а не новими обставинами, тобто, існували на час розгляду судом спору; вони входять до предмету доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Підставою перегляду будь-якого судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, заявник посилається на те, що підставами для перегляду рішення є те, що в період звільнення позивача йому не були запропоновані інші вакантні посади, що були наявні на підприємстві, а в іншому судовому провадженні ці обставини були встановлені.

Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 2-4083/2009 (провадження № 61-7146св20) зробив правовий висновок, згідно якого вказав, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Обставини, на які посилався учасник справи у заяві або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто, при виконанні вимог частини третьої статті 12 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 3.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.40) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Аналіз відповідних норм процесуального права свідчить, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були й не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом при ухваленні рішення від 23.05.2018 року позивач, одночасно з наказом № 209 23.10.2017 року, також був ознайомлений з переліком вакантних штатних одиниць станом на 23.10.2017 року (т.1 а.с.37), що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні та підтверджується його підписом у вказаному переліку.

Згідно переліку вакантних посад ПрАТ «ВІСТЕК» станом на 23.10.2017 року були наявні 23 вакантні посади на підприємстві: 1) слюсар зі складання металоконструкцій (1 шт.од.); 2) слюсар-ремонтник (3 шт.од.); 3) чистильник (1 шт.од.); 4) комплектувальник виробів та інструментів (1 шт.од.); 5) коваль-штампувальник (1 шт.од.); 6) нагрівальник (зварювальник) металу (1 шт.од.); 7) брикетировщик (3 шт.од.); 7) пресувальник обмазувального пресу (1 шт.од.); 8) машиніст крану (кранівник) (1 шт.од.); 9) контролер електродного виробництва (1 шт.од.); 10) лаборант фізико-механічних випробувань (1 шт.од.); 11) волочильник дроту (1 шт.од.); 12) електромонтер по ремонту та обслуговуванню електрообладнання (2 шт.од.); 13) коваль ручного кування (1 шт.од.); 14) електрогазозварювальник (1 шт.од.); 15) машиніст екскаватора (1 шт.од.); 16) менеджер з персоналу (1 шт.од.); 17) перекладач (1 шт.од.). Однак ОСОБА_2 від посад, які були йому запропоновані переліком вакантних посад ПрАТ «ВІСТЕК» станом на 23.10.2017 року, письмово не відмовився, але і не виявив бажання зайняти будь-яку із перелічених вакантних штатних одиниць, від позивача не надходило на адресу підприємства ніяких заяв із наміром перевестися за його згодою на іншу посаду. До того ж, іншої роботи, яку б міг виконувати позивач за своєю спеціальністю та кваліфікацією, на підприємстві на час звільнення не було.

Ці висновки підтверджені постановами Апеляційного суду Донецької області та Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду.

Представник заявника зазначив, що згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області, яким були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , під час проведення звільнення ОСОБА_2 на підприємстві були наявні інші вакансії, а також вакансія контролера на КПП, на яку була прийнята стороння особа, про які не було повідомлено позивачу.

Як вже було встановлено судами в результаті розгляду цивільної справи ОСОБА_2 до ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_2 не виявляв бажання зайняти будь-яку з вакантних станом на час його звільнення посад. Всі запропоновані йому вакантні посади не є тотожними посаді заступника генерального директора по комерційній роботі, яку він займав під час роботи у відповідача, а є нижчими та менш оплачуваними.

Натомість в судовому рішенні за позовом ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_3 дійсно не був ознайомлений із будь-яким переліком вакантних посад і це підтвердилось матеріалами справи та встановлено судами. Постановою від 30.07.2019 р. Донецького апеляційною суду у справі № 219/14086/17 встановлено наявність посад, факт, що ОСОБА_3 міг би виконувати цю роботу з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, а також факт, що зазначені у рішенні посади запропоновані йому не були. Тобто, суд оцінив можливість заняття ОСОБА_3 цих посад у взаємозв`язку із його освітою (зокрема наявність професійно-технічної освіти), досвідом роботи на підставі записів трудової книжки. Аби встановити зазначені факти ОСОБА_3 скористався своїм процесуальним правом заявити клопотання про витребування доказів, зокрема, штатного розпису станом на дату попередження, штатного розпису станом на дату звільнення (10.11.2017р.), переліку вакантних посад станом на дату попередження, переліку вакантних посад станом на дату звільнення (10.11.2117р.). Поряд із цим, рішенням від 23.05.2018 р. по справі № 219/749/18, про перегляд якого заявляє позивач, встановлено наступне: одночасно з наказом № 209 позивач 23.10.2017 р. також був ознайомлений з переліком вакантних штатних одиниць станом на 23.10.2017 р., що підтверджується його підписом у вказаному переліку. Згідно переліку вакантних посад ПрАТ «Вістек» станом на 23.10.2017 року були наявні вакантні посади на підприємстві, серед інших: комплектувальник виробів та інструментів електродного цеху; нагрівальник (зварювальник) металу; контролер електродного виробництва (на які також посилається позивач в заяві про перегляд рішення) та інші. Позивач не виявив бажання зайняти будь-яку із перелічених вакантних штатних одиниць, від позивача не надходило на адресу підприємства ніяких заяв із наміром перевестися на іншу посаду. В рішенні від 23.05.2018 р. по справі №219/749/18 зазначено, що на виконання ухвали суду від 20.02.2018р. відповідачем надано штатні розклади станом на 23.10.2017р., 26.12.2017р., 22.02.2018 р. (в цих штатних розкладах зазначено всі наявні вакансії, серед яких і зазначені позивачем). Рішення суду не містить інформації щодо існування інших клопотань позивача, які б були не задоволені чи прийняті судом. Таким чином, позивач не був позбавлений права заявляти всі необхідні клопотання для витребування інформації щодо справи, а відповідач належним чином виконав вимоги ухвал щодо задоволених судом клопотань позивача. Штатні розклади ПрАТ «Вістек» та кадрові зміни до них, якщо такі мали місце, в період з 23.10.2017 року (дата персонального попередження ОСОБА_2 про наступне можливе вивільнення) до 26.12.2017 року (дата звільнення ОСОБА_2 ) позивач під час розгляду справи в 2018 році міг отримати шляхом подання відповідного клопотання, але не скористався своїм правом.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Суд зазначає, що заявник не був позбавлений можливості доводити свої твердження шляхом звернення під час розгляду справи за його позовом до суду із заявами про направлення запитів, клопотаннями про витребування доказів по справі, тощо.

Крім того, слід зазначити, що однією з умов перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотність цих обставин для вирішення спору. Тому результат перегляду судового рішення залежить від того, чи спростовують ці обставини факти, які було покладено в основу судового рішення.

Таким чином, на думку суду, зазначені заявником підстави перегляду рішення суду не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Згідно ч.3 ст. 424 ЦПК України строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Представник Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» просить визнати право ОСОБА_2 на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами втраченим, вказує, що рішення за позовом ОСОБА_3 було опубліковане в Єдиному реєстрі судових рішень 30.07.2019 року, а тому саме в 2019 році заявник міг дізнатися про обставини, що викладені в судовому рішенні, та мав право подати заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, однак заявник звернувся до суду з заявою в березні 2021 року, а тому втратив це право.

Натомість представник заявника вказує, що лише в лютому 2021 році він дізнався про те, що Артемівським міськрайонним судом Донецької області був розглянутий позов ОСОБА_3 з аналогічними обставинами, він намагався ознайомитися з матеріалами цієї цивільної справи, однак йому було відмовлено, оскільки він не є стороною у справі, а тому зміг ознайомитися лише з рішенням, після чого звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в зв`язку з чим вважає, що строк звернення з заявою ним не пропущений.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

При цьому процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, його доводи на підтвердження подачі заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами в строк, суд, виходячи з принципів виваженості, справедливості та розумності, з врахуванням вимог закону та практики Європейського суд з прав людини, дотримуючись справедливого балансу між правами усіх учасників судового розгляду, вважає, що строк заявником щодо подачі заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не пропущений.

Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 423 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 423, 424, 427, 429 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, залишити в силі.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя - О.М. Лапченко