Провадження № 22-ц/812/1133/23 Суддя першої інстанції Чулуп О.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Миколаїв Справа № 490/2316/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Голощапової А.О.,

за участі відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чулупа О.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2023 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору притягнуто ОСОБА_3 .

Доводи заяви обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу за рішенням суду було визначено місце проживання дитини з матір`ю, з відповідача за рішенням суду стягувались аліменти.

Наразі син навчається у Кембріджскій Академії наук і технологій, строк навчання в академії з вересня 2022 року по липень 2024 року.

Син потребує матеріальної допомоги батька, оскільки навчання відбувається у місті Кембрідж Велика Британія, що потребує витрат на переїзд, оренди житла, придбання продуктів харчування, проїзд в громадському транспорті, придбання необхідних книжок та канцелярського приладдя. Крім того, син має невиліковне захворювання з народження, що потребує постійного підтримуючого та профілактичного лікування.

В свою чергу відповідач може надавати матеріальну допомогу в зв`язку з навчанням сина. Він має добрий стан здоров`я, є суддею у відставці і отримує довічне грошове забезпечення, інших утриманців він не має.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 , на її користь аліменти на повнолітню дитину, що продовжує навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 28 березня 2023 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2023 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073.60 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що визначаючи розмір аліментів суд враховує обставини, що згідно рішення суду з відповідача вже стягувались аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі частка від усіх видів його заробітку, син сторін продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, проживає з матір`ю та після досягнення повноліття знаходиться лише на утриманні останньої, відповідач отримує достатній дохід для надання допомоги сину.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в підпункті 4 пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 сформульовано одну з обов`язкових умов стягнення з батьків аліментів на дітей, що продовжують навчатись після досягнення повноліття. Такі батьки повинні бути працездатними та мати відповідний заробіток. Тільки при наявності сукупності цих двох складників у суду були підстави для задоволення позову.

На зазначену норму Верховний Суд неодноразово посилався в своїх постановах по конкретним справам.

Однак суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам щодо непрацездатності відповідача і відсутності у нього відповідного заробітку, а також не навів мотивів фактичного відхилення цих доказів, не оцінив викладені у відзиві на позов заперечення відповідача щодо відсутності підстав для стягнення на користь позивача аліментів з непрацездатного за віком батька на утримання повнолітнього працездатного сина.

Пославшись на статтю 200 СК України суд проігнорував її другу частину, в якій йдеться про те, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд повинен брати до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Необґрунтованою є вказівка в тексті рішення щодо врахування судом стану здоров`я відповідача згідно зі статтею 182 СК України, оскільки відповідні докази в матеріалах справи відсутні, а викладені в тексті відзиву обставини стосовно стану здоров`я відповідача суд залишив поза увагою. Доводи стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача судом фактично відхилені без наведення будь-яких мотивів.

Не відповідає дійсності твердження того, що в досліджуваній судом довідці Кембріджскої академії науки та технології, виданої відповідальною за післяшкільне навчання особою, навчальним адміністратором Трейсі Броген, щодо наявності в ній прізвища та імені директора, реєстраційного номеру та ідентифікаційного коду навчального закладу. Насправді таких даних не міститься ні в оригіналі зазначеного документу, ні в його перекладі, як не міститься в тексті судового рішення і посилань на конкретні аркуші справи щодо досліджених судом доказів.

При подачі позову позивачем не було надано будь-яких доказів проживання сина разом з нею та надання нею йому відповідного утримання, а також спроможності відповідача утримувати дитину. Одночасно не було заявлено нею перед судом і клопотання про витребування відповідних доказів через неможливість отримати їх самостійно. Незважаючи на це суддею відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України не було залишено вказану заяву без руху для виправлення зазначених недоліків, а відкрито провадження і справу призначено до розгляду по суті.

Отримавши заперечення відповідача проти позову, в тому числі і по зазначеним підставам, ухвалою суду від 26 червня 2023 року судом задовольняється письмове клопотання відсутнього в судовому засіданні позивача про витребування доказів факту отримання і розміру грошового утримання відповідача. При цьому, суд в зазначеній ухвалі не тільки не наводить будь-яких даних про причини пропуску позивачем строку звернення із зазначеним клопотанням, але і не обґрунтовує підстави для поновлення відповідного процесуального строку, а тим більше формально не приймає відповідного рішення.

Обґрунтовуючи стягнення аліментів у частці, а не у твердій грошовій сумі, суд послався на частину 3 статті 181 СК України, тоді як спірні правовідносини регулюються Главою 16 СК України, статті 200 та 201 якої не містять підстав для застосування ним зазначеної норми.

Крім того, посилаючись на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд без наведення будь-яких мотивів залишає поза увагою мінімальний рекомендований тією ж частиною 2 статті 182 СК України розмір і стягує їх в максимально можливому - «1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу)», що більше ніж на порядок перевищує констатоване ним обмеження.

Більш за те, будь-яких доказів про розмір доходів як самої позивача, так і повнолітньої дитини у справі взагалі немає. Також немає доказів того, що третя особа фактично проживає разом зі своєю матір`ю, що ОСОБА_2 на даний час взагалі має якісь доходи та фактично несе витрати на сина. Тим більш, що місцем проживання позивача у тексту оскаржуваного рішення та інших матеріалах справи значиться м. Миколаїв, тоді як дитина навчається у Великій Британії.

Жодних мотивів не навів суд і щодо стягнення аліментів не в твердій грошовій сумі, хоча така можливість передбачена законом, стягнення аліментів в розмірі, який на порядок перевищує мінімальний і в рази-рекомендований, не з`ясування та неврахування реальної вартості навчання, підручників чи необхідних відповідних технічних засобів забезпечення навчального процесу, проїзду до навчального закладу, проживання за фактичним місцем знаходження третьої особи, відповідних доказів яких навіть не міститься в матеріалах справи.

У письмовій заяві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнав та просив залишити оскаржуване рішення без змін. При цьому зазначив, що знаходиться на повному утриманні своєї матері, з якою проживає в орендованому житлі, навчання в академії відбувається кожного дня з понеділка по п`ятницю з 8.30 до 16.30. Він не має можливості працювати, а мати не має можливості забезпечити його потреби, а тому він потребує допомоги батька. Останній має таку можливість, оскільки отримує довічне грошове утримання у розмірі більше ніж 50 000 грн, а також, проживаючи у Чехії отримує соціальну допомогу.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від позивача не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, який брав участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батько зазначено ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Кембриджської академії науки та технології ОСОБА_3 є студентом у системі післяшкільної освіти в Кембриджській Академії науки та технології та термін його навчання з вересня 2022 року до липня 2024 року. Довідка містить реквізити, а саме: прізвище та ім`я директора, реєстраційний номер навчального закладу, ідентифікаційний код навчального закладу тощо.

З довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 отримує довічне утримання суддів і щомісячний дохід останнього складає 55 492.80 грн.

В листі (заяві) ОСОБА_3 від 26 червня 2023 року він підтвердив, що проживає з матір`ю, оскільки власного житла не має і орендувати своє не може. Також ОСОБА_3 зазначив, що довідку про навчання він отримував особисто, а також вказав на те що у Великобританії не використовують на довідках реєстраційний номер та печатки.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_1 , на день звернення до суду його матері не досяг 23 років, продовжував навчання, не працював, у шлюбі не перебував, має певні патологічні захворювання очей у зв`язку з цим має рекомендації щодо обмеження фізичного та зорового навантаження. Навчання на денній формі позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції, установивши, що син відповідача ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який має достатній дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам щодо непрацездатності відповідача і відсутності у нього заробітку колегія апеляційного суду вважає неприйнятними, оскільки вважає, що тільки сам по собі непрацездатний вік відповідача не свідчить про відсутність у нього можливості надавати допомогу синові, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. У справі, що переглядається встановлено, що відповідач має достатній дохід у вигляді довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого дозволяє надавати синові таку допомогу.

Щодо тверджень в апеляційній скарзі щодо не врахування судом першої інстанції стану здоров`я відповідача, про що останній зазначав у відзиві на позовну заяву, зокрема про незадовільний стан здоров`я внаслідок перенесеного ним 26 березня 2023 року гіпертонічного кризу, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини 3 статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1)письмовими, речовими і електронними доказами;

2)висновками експертів;

3)показаннями свідків (частини 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідач у цій справі отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, проте у визначенні статтею 83 ЦПК України строки докази щодо стану свого здоров`я до суду першої інстанції не подав.

Таким, чином відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання доказів в суді першої інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, робить неможливим для суду першої інстанції оцінити та врахувати зазначені обставини.

Також апеляційний суд не погоджується з аргументами апеляційної скарги щодо достовірності довідки Кембріджскої академії науки та технології про підтвердження обставин щодо навчання сина сторін ОСОБА_3 з огляду на те, що довідка не містить прізвища та імені директора учбового закладу, реєстраційного номеру та ідентифікаційного коду цього закладу. Ці питання досліджувалися судом першої інстанції та з урахуванням пояснень третьої особи ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про належність, допустимість та достовірність цього письмового доказу. З таким висновком погоджується й апеляційний суд. У разі сумнівів відповідача щодо достовірності цього доказу, останній в межах своїх процесуальних прав мав би заявити клопотання у суді першої інстанції щодо витребування відповідної інформації із зазначеного учбового закладу про навчання сина. Проте таких процесуальних дій не вчинив.

Щодо доводів заявника в апеляційній скарзі про ненадання доказів позивачем на підтвердження проживання дитини разом із матір`ю та надання йому відповідного утримання, що на думку відповідача, є підставою для залишення позовної заяви без руху, що не було зроблено судом першої інстанції, то слід зазначити таке.

На стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору, а також надання доказів на підтвердження своїх вимог є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Факт проживання дитини з матір`ю та перебування на утриманні останньої крім тверджень позивача також підтверджено й у заяві третьої особи, адресованої суду першої інстанції та і у письмових поясненнях, надісланих до апеляційного суду.

Відповідач, ставлячи в апеляційній скарзі під сумнів зазначені факти, будь-яких доказів на їх спростування не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду. За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повнолітній син сторін проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні у зв`язку з продовженням навчання.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне задоволення судом першої інстанції письмового клопотання про витребування судом з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області доказів на підтвердження отримання та розміру грошового довічного утримання судді у відставці з огляду на те, що таке клопотання позивачем не заявлялося при зверненні з позовом по суду, не може бути прийняте до уваги, виходячи з наступного.

З приписами частин 1-3 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах 2 та 3 статті 83 цього Кодексу (разом з поданням позовної заяви). Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребує відповідні докази.

З письмового клопотання, заявленого позивачем 26 червня 2023 року після подачі позовної заяви, встановлено, що позивач обґрунтує неможливість подання довідки про отримані відповідачем доходи у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, а саме тим, що такі дані не можуть бути надані сторонній особі відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення клопотання, оскільки позивач позбавлена такої можливості витребувати ці докази самостійно, а крім того такі докази мають виключне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що повнолітній син відповідача ОСОБА_3 продовжує навчатися та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який має достатній дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку.

Між тим, при обрахуванні розміру аліментів у визначеному судом першої інстанції, суд безпідставно врахував ті обставини, що відповідач вже сплачував аліменти на утримання сина у розмірі частки від усіх видів його заробітку, оскільки відповідно наведених норм матеріального права такі обставини при визначенні розміру аліментів не повинні враховуватися судом.

Отже, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру таких аліментів суд першої інстанції помилково врахував зазначені обставини та з огляду на обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, апеляційній суд вважає, що розмір аліментів слід визначити у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що розмір аліментів повинен бути не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки застосування мінімального гарантованого розміру аліментів при визначенні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, не передбачено статтею 200 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не мотивував у судовому рішенні стягнення аліментів саме у частці, а не у твердій грошовій сумі є безпідставними, оскільки позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів саме у частці від доходу відповідача, тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Ураховуючи те, що в частині визначення судом першої інстанції розміру аліментів фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судом першої інстанції враховані не належним чином, не досліджено в повній мірі доводів відповідача, якими він обґрунтовував свої заперечення, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 березня 2023 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковою задоволенню, то відповідачу слід компенсувати за рахунок держави витрати по сплаті судового збору з урахуванням пропорційності задоволених вимог у розмірі 223 грн 67 коп.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 серпня 2023 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 березня 2023 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до 23 років.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір у розмірі 223 грн 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.