Справа № 450/2326/22 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/1817/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ярош О.М. про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_2 , який постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Будучи єдиним спадкоємцем за законом, після поховання двоюрідного брата ОСОБА_2 , 29 квітня 2022 року вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В. із заявою про прийняття спадщини (спадкова справа № 10/2022).

Факт родинних відносин її з спадкодавцем підтверджується наступними документами:

- батько позивачки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , був рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 ;

архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів № 0-33 від 15.07.2022 року, про народження та хрещення ОСОБА_5 ; свідоцтвом про одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 НОМЕР_1 виданим Районним Бюро запису актів громадянського стану Виконкому Пустомитівської Районної Ради депутатів трудящих Львівської області УРСР 12 липня 1961 року;

свідоцтвом про народження ОСОБА_2 НОМЕР_2 , виданим Виконкомом Містківської сільради депутатів трудящих Пустомитівського району Львівської області (Райбюро ЗАГС ) 03 листопада 1961 року.

У свідоцтві графа «мати» зазначено ОСОБА_8 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджується архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів № 0-32 від 15 липня 2022 року;

свідоцтвом про народження ОСОБА_10 НОМЕР_3 виданим Бюро запису актів громадянського стану Шевченківської Районної Ради депутатів трудящих м. Львова УРСР 14 березня 1974 року; свідоцтвом про одруження ОСОБА_10 НОМЕР_4 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 15.02.1997 року.

Спадкова маса, після померлого ОСОБА_2 складає житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , який збудований в 1947 році, а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га., яку він успадкував за законом після смерті ОСОБА_11 , але не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується довідкою виданою Пустомитівською міською Радою за №102 видана 11 травня 2022 року.

Позивачка прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 , оскільки у встановлений законом 6-місячний термін звернулась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що інформація про реєстрацію нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 відсутня і спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний житловий будинок.

Вона забезпечує догляд житлового будинку (будинок потребує капітального ремонту) за адресою АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га та своєчасно проводить (і проводила раніше) поточний ремонт будинку та здійснює догляд за прибудинковою територією.

Також нею був замовлений і встановлений пам`ятник для її тітки ОСОБА_11 і її чоловіка ОСОБА_12 у ФОП ОСОБА_13 , який був встановлений 15 квітня 2022 року, про що свідчить акт приймання-передачі пам`ятника від 15.04.2022р.

Підтвердити факт родинних відносин ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 можуть свідки: ОСОБА_14 (чоловік моєї двоюрідної сестри ОСОБА_15 ) та ОСОБА_16 (сусідка), яка проживає АДРЕСА_2 .

Оскільки спадкодавець ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га. Спадкодавець ОСОБА_11 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала.

У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини був рідний син - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З свідоцтва про народження позивачки вбачається, що її батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_17 і вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 .

Після смерті двоюрідного брата позивачка є спадкоємцем другої черги за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України, оскільки інших живих родичів немає, брат був неодружений і дітей у нього не було.

З урахуванням зазначених обставин ОСОБА_1 просила:

встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був двоюрідним братом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскаржуваним рішеннямПустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Полянка Львівського району Львівської області був двоюрідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволення решти позовних вимог відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_11 був її син ОСОБА_2 , який як за життя, так і після смерті ОСОБА_11 користувався і доглядав за будинком № 43 і господарством в цілому, проводив поточний ремонт будинку, обробляв город і збирав з нього урожай, оскільки іншого житла в ОСОБА_2 не було.

Вказує, що згідно довідки № 101 від 11 травня 2022 року, виданої старостою Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 постійно та на момент смерті свої матері ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був зареєстрований та проживав разом із нею.

Враховуючи те, що її двоюрідний брат ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_11 , так і не вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, але не встиг документально її оформити (отримати свідоцтво про право на спадщину за законом) так як помер, вона, як єдиний його спадкоємець, позбавлена можливості успадкувати дане майно в позасудовому порядку та змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, у зв`язку: відсутністю доказів наявності інших спадкоємців ОСОБА_11 та доказів щодо заведення після її смерті спадкової справи є передчасними та, у зв`язку з цим помилковими.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судове засідання сторони не з`явилися, від представника ОСОБА_1 адвоката Горонного О.О. надійшло клопотання про відкладення справи через його відрядження.

Зазначене клопотання колегією суддів відхилено як необґрунтоване. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи предмет спору, складність справи, а також необхідність дотримання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважає за необхідне відхилити вказане клопотання та проводити розгляд справи без участі сторін.

Доводи апеляційної скарги та подані додаткові докази дають підстави для постановлення судового рішення без з`ясування обставин з учасниками справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року скасуванню частково на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею, права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про усіх спадкоємців ОСОБА_11 за законом чи за заповітом.

Відсутність відомостей про заведення спадкової справи та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 унеможливлює належним чином визачити коло її спадкоємців та встановити можливість визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на спадкове майно.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна із наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_3 , вказане підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 13 червня1952 року.

З архівної довідки № О-33 від 15 липня 2022 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у батьків ОСОБА_19 , сина ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , та ОСОБА_22 , доньки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , народилась дочка ОСОБА_5 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є рідними братом та сестрою.

З архівної довідки № О-32 від 15 липня 2022 року вбачається, що 27 січня 1940 року ОСОБА_5 та ОСОБА_25 одружились, взявши шлюб. У шлюбі у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вбачається із копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_6 від 03 листопада 1961 року.

З копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 від 14 березня 1974 року вбачається, що у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась донька ОСОБА_10 .

З копії Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 від 15 лютого 1997 року вбачається, що ОСОБА_26 та ОСОБА_10 15 лютого 1998 року зареєстрували шлюб, прізвище ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_27 .

Таким чином очевидним для суду є те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є двоюрідними братом та сестрою.

Суд першої інстанції правильно встановив факт родинних відносин, а сааме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Полянка Львівського району Львівської області, був двоюрідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Що стосується мотивів суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання право власності на спадкове майно то слід зазначити, що згідно інформації з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті за № 10 від 08 червня 2023 року, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 77 років, місце смерті: с. Полянка, Пустомитівський район Львівська область, про що Виконавчим комітетом Містківської сільської ради Пустомитівськом району Львівської області 05.06.2001 року внесено актовий запис за № 10.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року за М435-IV, який набрав чинності 01 січня 2004 року встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» Суд роз`яснив:

«Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06 (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.»

3 огляду на те, що спадкодавець ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до прикінцевих та перехідних положень ЦК України, на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Згідно положень статті 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК УРСР в редакції 1963 року, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Отже, внаслідок смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина, до складу якої входить на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , а також земельна ділянка для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га.

Наведені обставини також підтверджуються довідкою № 102 від 11 травня 2022 року та випискою з погосподарської книги № 129 від 16 червня 2023 року, що видані старостою Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області.

Згідно довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 783 від 25 травня 2022 року, станом на 29 грудня 2012 року інформація про реєстрацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 відсутня.

Статтею 527 ЦК УРСР в редакції 1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

3 архівної довідки № 0-32 від 15 липня 2022 року вбачається, що 27 січня 1940 року ОСОБА_5 та ОСОБА_25 одружились, взявши шлюб

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 03 листопада 1961 року, ОСОБА_2 народився, ІНФОРМАЦІЯ_9 . В графі «батько» зазначено ОСОБА_12 , в графі «мати» зазначено ОСОБА_11 .

Згідно архівної довідки № 0-51 від 06 червня 2023 року, виданої Центральним державним історичним архівом України, м. Львів, ОСОБА_28 , народжений 04 листопада та хрещений 21 листопада 1943 року; Батько: ОСОБА_29 ; Мати: ОСОБА_5 .

Спадкодавець ОСОБА_11 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Відповідно, після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не заводилась та свідоцтва про право на спадщину за законом чи/або заповітом не видавались, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09 червня 2023 року за № 72778596.

У зв?язку з відсутністю заповіту, спадкування після смерті ОСОБА_30 здійснюється за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом даної спадщини були її рідні сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_31 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 4 від 14 череня 2023 року, ОСОБА_28 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 у віці 65 років, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції здійснено актовий запис за Ne 1910 та зареєстровано за № 3.

Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72843335 від 15 червня 2023 року підтверджується, що після смерті ОСОБА_28 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , 25 вересня 2009 року заведено спадкову справу № 953/09 та 10 грудня 2009 року видано свідоцтво про право на спадщину (бланк ВММ 297903, номер в реєстрі нотаріальних дій 2-215).

Отже, єдиним спадкоємцем після смерті матері був її син ОСОБА_2 , який як за життя, так і після смерті ОСОБА_11 користувався і доглядав за будинком і господарством в цілому, проводив поточний ремонт будинку, обробляв город і збирав з нього урожай, оскільки іншого житла у нього не було.

Згідно довідки № 101 від 11 травня 2022 року, виданою старостою Містківського старостинського округу Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 постійно та на момент смерті свої матері ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був зареєстрований та проживав разом із нею.

Водночас слід зазначити, що ОСОБА_28 разом зі своєю матір?ю ОСОБА_11 не проживав, після її смерті із заявою про відкриття спадкової справи у строк встановлений ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року не звертався.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), якщо у встановлений ст. 549 ЦК УРСР 1963 року строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Наведені вище обставини свідчить, що ОСОБА_2 , в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року (чинній на час смерті ОСОБА_28 ІНФОРМАЦІЯ_11 ) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Однак, ОСОБА_2 не встиг оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї матері ОСОБА_11 , оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3 огляду на те, що ОСОБА_2 не був одружений та не мав дітей, його рідний брат ОСОБА_28 , який також помер ІНФОРМАЦІЯ_10 та у якого також в було дітей, ОСОБА_1 , як двоюрідна сестра ОСОБА_2 , залишилася єдиним спадкоємцем на підстав положень статті 1265 ЦК України.

При встановлених обставинах висновки суду першої інстанції про відмову задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на спадкове майно, у зв?язку з відсутністю доказів наявності інших спадкоємців ОСОБА_11 є помилковими, а доводи апеляційної скарги з посиланням на додаткові докази спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно положень статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов?язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов?язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_1 звернувшись до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О.В із заявою № 21 від 29 квітня 2022 року про прийняття спадщини за законом, однак нотаріус відмовив її у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що нею не надано правовстановлюючих документів, які 6 підтверджували право власності померлого ОСОБА_2 на спадкове майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно положень статті 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України).

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 , який прийняв спадщину за законом в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року після смерті своєї матері ОСОБА_11 , так як вступив в фактичне управління та володіння спадковим майном, але не встиг документально її оформити (отримати свідоцтво про право на спадщину за законом) так як помер, його двоюрідна сестра ОСОБА_1 як єдиний його спадкоємець, позбавлена можливості успадкувати дане спадкове майно в позасудовому порядку та змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року Верховним Судом України зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, і тільки при наявності рішення суду, вона як спадкоємець зможе звернутися до державного реєстратора та зареєструвати належне її право на спадкове майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки у пункті 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що підставою для державної реєстрації права та їх обтяжень є рішення судів, що набрали законної сили.

Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов?язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред?являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та доступ до правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на справедливий суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як

через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені

матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та доступ до правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві, у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов?язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Так у справі «Delcourt v.Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

В рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини також вказав, що «надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми Позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог».

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_32 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 допущено надмірний формалізм у трактуванні норм матеріального та процесуального законодавства щодо з?ясування всіх обставин даної справи та всебічного її розгляду, оскільки зазначені в позовній заяві та доводах апеляційної скарги докази вказують на існування достатніх підстав для задоволення позову повністю.

З урахуванням зазначених обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спадкове майно - скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельну ділянку для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,05 га в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.