КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/194/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор, лейтенант поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сорока Юлія Володимирівна про відшкодування моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з Держави Україна за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції моральну шкоду в розмірі 24000 грн., яку він зазнав внаслідок протиправних дій третьої особи лейтенанта поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сороки Ю.В. щодо незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 26 квітня 2021 року третьою особою було винесено постанову серії ЕАН № 4125482 від 26 квітня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП шляхом накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 680 грн., дана постанова була оскаржена ним в судовому порядку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в справі № 753/9853/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор, лейтенант поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сорока Ю.В. про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено, постанову серії ЕАН № 4125482 від 26 квітня 2021 року скасовано, провадження по справі закрито. З метою оскарження протиправної постанови він відвідував судові засідання, був змушений скористатися послугами адвоката для захисту своїх прав та законних інтересів, в зв`язку з чим протягом тривалого часу не зміг використовувати власні грошові кошти в сумі 11350 грн. на правничу допомогу та судовий збір 454 грн., що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та погіршення його матеріального становища, з огляду на загальний дохід в 2021 році в розмірі 54609,17 грн. Також він під час розгляду справи зазнавав душевних страждань, розуміючи ризик незадоволення позову в повному обсязі або частково, що могло призвести до повної або часткової відмови у присудженні на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, у процесі притягнення до адміністративної відповідальності, а також під час оскарження відповідної постанови ОСОБА_1 було докладено значних зусиль, що призвели до порушення нормальної організації свого життя, що свідчить про спричинення йому моральної шкоди.

З посиланням на положення ст. 56 Конституції України, ст. 1174 ЦК України, ст. 1, 2, 4, 5, 12, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», вважав, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Оскільки постанова серії ЕАН № 4125482 про накладення адміністративного стягнення була винесена 26 квітня 2021 року, а рішення по справі № 753/9853/21 набрало законної сили 14 вересня 2021 року, коли було прийнято ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач перебував під слідством протягом більше чотирьох місяців. Мінімальна заробітна плата у 2021 році складала 6000 грн., що у розрахунку за 4 місяці становить 24000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на упереджене ставлення до нього суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Не погоджувався з висновками суду про недоведеність незаконності (протиправності) рішень, дій чи бездіяльності працівника органу поліції як обов`язкової умови для відшкодування державою шкоди, в тому числі моральної, з посиланням на постанову Верховного Суду в справі № 312/262/18, оскільки предметом у вказаній справі був протокол, який не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, а у справі № 753/194/23 предмет дослідження - постанова, котра безпосередньо встановлює цивільно-правову відповідальність і в разі винесення її з порушенням діючого законодавства неминуче завдає шкоди правам й інтересам особи.

Вказував, що ним було доведено протиправність дій третьої особи - патрульної поліцейської, яка винесла постанову серії ЕАН № 4125482 від 26 квітня 2021 року, судовим рішенням, яке набрало законної сили та долучене до позову, в якому вказується на свідоме порушення патрульною поліцією ст. 3, 8, 32, 68 Конституції України, ст. 6, 7, 8, 35 Закону України «Про національну поліцію», ст. 9, 287, 288, 289, 299, 307 КУпАП. Разом із цим, суд не застосував положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України про преюдиційність обставин, встановлених рішенням суду в адміністративній справі, під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Зауважував, що системний аналіз постанови Верховного Суду в справі № 312/262/18 дає право апелянту вважати, що правова позиція суду першої інстанції є помилковою, оскільки висновки в цій постанові не є релевантними до справи № 753/194/23.

Не погоджувався з висновками суду про стягнення з нього судового збору в дохід держави в розмірі 992,40 грн., вказуючи, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року було відкрито провадження в даній справі, в якій судом не вказано жодних обґрунтувань щодо звільнення позивача від сплати судового збору або щодо зобов`язання його сплатити судовий збір після прийняття судом рішення. ОСОБА_1 вважає, що ним було надано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують обставини, що надають йому право бути звільненим від сплати судового збору в порядку, встановленому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду».

Наводив правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 289/2110/21, від 26 січня 2022 року в справі № 953/6561/20, від 05 лютого 2020 року в справі № 640/16169/17, згідно з якими незаконне складання адміністративних протоколів (постанов) є притягненням до адміністративної відповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди.

До апеляційної скарги додано заяву, в якій ОСОБА_1 повідомляв, що ним будуть подані докази на підтвердження розміру понесених судових витрат в зв`язку з розглядом апеляційної скарги після ухвалення судом рішення по даній справі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2021 року в м. Києві, бульвар Л.Українки 236 лейтенантом поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сорокою Ю.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4125482 відносно ОСОБА_1 , якою на позивача накладено штраф в розмірі 680 грн., за змістом якої 26 квітня 2021 року о 19:20 в м. Києві на бульварі Л.Українки, 238 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyundai Ioniq д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначених дорожнім знаком 5.11, чим порушив п. 17.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а. с. 10).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року в справі № 753/9853/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор, лейтенант поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сорока Ю.В. про скасування постанови про адміністративне правопорушення позов задоволено, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4125482 від 26 квітня 2021 року, провадження в справі закрито, стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 454 грн. Приймаючи рішення, суд виходив із того, що обов`язок щодо доведення вини законом покладається саме на суб`єкта владних повноважень, оскільки позивач не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Судом встановлено, що відповідачем не надано суду жодних доказів та не доведено факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, в зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення складена з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню (а. с. 11 - 12).

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року в справі № 753/9853/21 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7945 грн. (а. с. 64 - 65).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року в справі № 753/9853/21 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції повернуто апелянту (а. с. 13).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено незаконність (протиправність) рішень, дій чи бездіяльності працівника органу поліції при притягненні його до адміністративної відповідальності, як обов`язкової умови для відшкодування державою шкоди, у тому числі моральної, в зв`язку з чим суд не знайшов підстав для задоволення його вимог. Питання наявності факту заподіяння позивачу моральних страждань та втрат немайнового характеру у цьому рішенні суд не досліджував, оскільки недоведеність такого обов`язкового елементу складу цивільного правопорушення як протиправність рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади чи його службової особи є достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Також суд першої інстанції врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 і вважав, що факт скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не свідчить про протиправність рішень, дій чи бездіяльності службової особи відповідача та не зумовлює настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі № 544/964/18 (провадження № 61-9124св19) вказано, що «Вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд відповідно до положень статті 82 ЦПК України правильно врахував, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2018 року встановлено незаконність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та скасовано постанову поліцейського СРПП № 2 Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУ НП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Петренка О. О. від 01 квітня 2018 року серії НК № 183212. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Установивши, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості».

У постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року в справі № 215/7147/20 (провадження № 61-14357св21) вказано, що «здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Судом встановлено, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у справі № 215/6753/19 (№ 2-а/215/21/20) адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції СРПП4 Криворізького РВП Пінаєва О. Ю. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи задоволено. Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10 листопада 2019 року серії ДП18 № 58076 відносно ОСОБА_1 , винесену старшим сержантом поліції СРПП4 Криворізького РВП Пінаєвим О. Ю. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. Провадження у адміністративній справі у відношенні ОСОБА_1 в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 125, частиною першою статті 126 КУпАП закрито.

Оскільки судовими рішенням, яке набрало законної сили, встановлено неправомірність дій посадової особи старшого сержанта поліції СРПП4 Криворізького РВП Пінаєва О.Ю. , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди».

Як вбачається із матеріалів справи, Дарницьким районним судом міста Києва розглянуто адміністративний позов ОСОБА_1 у справі № 753/9853/21, за наслідками розгляду справи рішенням від 01 липня 2021 року, яке набрало законної сили, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН № 4125482 від 26 квітня 2021 року визнано такою, що складена з порушенням вимог законодавства та скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 122 ч. 3 КУпАП закрито, оскільки відповідачем не доведено факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначав, що незаконні дії відповідача завдали йому моральних втрат, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності та необхідністю оскарження незаконної постанови.

Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі № 544/964/18 та в інших вищезазначених постановах, закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно і такими діями позивачу завдано моральної шкоди.

Отже, підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2021 року порушення законного порядку та підстав притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання.

Посилання суду першої інстанції на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року № 312/262/18 (провадження № 61-14401св19), є помилковими з урахуванням того, що викладені в ній висновки є не релевантними спірним правовідносинам, а саме: у зазначеній справі предметом судового розгляду був факт складання уповноваженою особою поліції протоколу про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відносно позивача в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення у порядку КУпАП, а в даній справі уповноваженою особою поліції вже прийнято постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу за адміністративне правопорушення, скасування якої в порядку КАС України тягне за собою обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру у вигляді відшкодування шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18, не звернув уваги на те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у зазначеній постанові суду касаційної інстанції, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі.

Апеляційний суд також не може погодитись з висновками суду першої інстанції, що норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на дані правовідносини не розповсюджуються, оскільки працівник управління патрульної поліції, який діяв від імені Департаменту патрульної поліції, не здійснює оперативно-розшукову діяльність та не відноситься до органу досудового розслідування, та про стягнення в зв`язку з цим з позивача в дохід держави судового збору в розмірі 992,40 грн., який не було сплачено ним під час пред`явлення позову до суду.

Апеляційний суд приймає до уваги, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить виключного переліку осіб, які вважаються суб`єктами відповідальності за заподіяну ними шкоду, згідно його вимог.

Висновки суду першої інстанції про стягнення з позивача судового збору, з урахуванням підстав та предмету позову, є помилковими і такими, що не узгоджуються з вимогами п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Крім того, відкриваючи провадження в справі ухвалою від 02 лютого 2023 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява подана і оформлена у відповідності з вимогами ст. 175, 177 ЦПК України, підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження згідно ст. 185, 186 ЦПК України відсутні, при цьому про несплату судового збору суд першої інстанції був обізнаний, оскільки ухвалою від 13 січня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 залишалася без руху саме з цих підстав, при цьому питання відстрочення позивачу сплати судового збору до ухвалення рішення в справі судом не вирішувалось.

Таким чином, відкриваючи провадження в справі, суд першої інстанції фактично визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_1 в заяві про усунення недоліків позовної заяви, що ним належно обґрунтовані обставини, які надають право позивачу бути звільненим від сплати судового збору.

За таких умов апеляційний суд приходить до висновку, що стягуючи з позивача в дохід держави суму судового збору рішенням від 04 травня 2023 року, суд першої інстанції діяв непослідовно та всупереч своїм попереднім процесуальним діям.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із того, що оскільки позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди.

Обґрунтовуючи розмір заподіяної йому моральної шкоди 24000 грн., позивач посилався на ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Апеляційний суд не може погодитися з таким способом обрахунку моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

В постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 754/204/21 викладено правовий висновок, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом є мінімальний розмір заробітної плати, і що у випадку закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення строк перебування особи під судом (строк, протягом якого особа була піддана до адміністративної відповідальності) вважається час зі складання протоколу про адміністративне правопорушення до прийняття судом рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, в даній справі адміністративне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді штрафу застосовано безпосередньо в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності від 26 квітня 2021 року, відтак доводи позивача, що він перебував під слідством (під судом), не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи, та фактичних обставинах.

Враховуючи наведене, розмір моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з загальних положень ст. 23 ЦК України, відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, апеляційним судом оцінено доводи позивача, що йому завдано моральні страждання, які полягають в тому, що він був вимушений поновлювати свої права, звертаючись до адвоката за правничою допомогою та до суду, оскаржуючи незаконну постанову, брати участь в судових засіданнях, витрачати кошти на правничу допомогу та сплату судового збору, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків та погіршення матеріального становища.

Таким чином, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є мотивованими, проте розмір грошового відшкодування моральної шкоди 24000 грн., що його просить стягнути ОСОБА_1 , не відповідає характеру правопорушення, тривалості душевних страждань та вимогам співмірності, розумності і справедливості.

З огляду на встановлені обставини справи достатньо справедливою сатисфакцією за спричинену моральну шкоду є стягнення на користь позивача 3000 грн.

Також апеляційний суд не може погодитися з заявленими позивачем вимогами про стягнення моральної шкоди за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, враховуючи наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши з Державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати за подання позивачем позову та апеляційної скарги, вимоги яких задоволено на 12,5 %, підлягають стягненню в дохід держави з Департаменту патрульної поліції пропорційно їх задоволенню в розмірі 310 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор, лейтенант поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м. Києві Сорока Юлія Володимирівна про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Ернста 3 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 310 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.