Справа № 485/620/23 Головуючий у 1-й інстанції Соловйов О. В.
Провадження № 22ц/812/1095/23 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Соловйова О. В. у місті Снігурівка Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 35 557 грн 06 коп. заборгованості за кредитним договором у вигляді тіла кредиту та прострочених відсотків.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 1 листопада 2013 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом.

Відзиву на позовну заяву відповідачкою не надано.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальницею при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки нарахованих відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з їх повним погашенням.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Зазначав, що між позивачем та відповідачкою належним чином погоджено основні умови кредитного договору. ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт та в видано платіжні картки.

Користування позичальниці кредитними коштами підтверджується змістом банківської виписки, з якої вбачається, що вона користувалась банківськими коштами та частково погашала заборгованість за кредитом.

Заперечував проти доводів місцевого суду про наявність переплати за кредитом, посилаючись на право банку нараховувати відсотки та заборону надання безпроцентних банківських кредитів у відповідності до статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Тому вважав відсутніми підстави вважати кредитний договір безпроцентним.

Користування ОСОБА_1 карткою та користування картковим рахунком свідчать про укладення кредитного договору, що підтверджується розрахунком, випискою по рахунках, довідками банку про видані картки тощо, які є належними доказами.

Звертав увагу суду на те, що відповідачкою не надано жодного доказу на спростування заборгованості за кредитом.

Посилався на судову практику щодо наявності у банку права на повернення фактично отриманих коштів.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 11 вересня та 10 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 листопада 2013 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення конкретного виду банківської послуги, як то кредит, депозит, відкриття рахунку, та бажаного розміру кредитного ліміту. Між тим за довідкою, що надана банком, за кредитним рахунком, яким користувалася відповідачка, на підставі виданих їй платіжних карток, встановлено ліміт, який станом на 25 квітня 2014 року та 7 вересня 2015 року складав 14 900 грн, станом на 9 листопада 2015 року зменшений до 13 552 грн 87 коп., після чого неодноразово змінювався досягши найбільшого значення 33 000 грн 18 грудня 2019 року на станом на 20 грудня 2022 року становив 31 115 грн 85 коп. Кінцевий строк дії виданих відповідачці платіжних карток є березень 2022 року. Тарифи, Умови та правила кредитування позичальницею не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.44, 45, 46, 47, 48-83).

За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами повинен був складатися із заяви позичальниці щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_2 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані (а.с.46,47, 48-83). Також нею надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.46).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом шаблоном № СП-2013-6946244 від 8 жовтня 2013 року (а.с.47, 48-83), на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з їх змістом та їх узгодження.

В той же час, надав саме такі Умови та правила, затверджені у банку наказом від 8 жовтня 2013 року, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх умовами, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені.

Зокрема, наведений банком розрахунок заборгованості свідчить про застосування ним, як кредитором, підвищеної процентної ставки 32,4 % річних (2,7% на місяць) з 1 вересня 2014 року, та 42% річних (3,5% на місяць) з 1 квітня 2015 року.

Також з 1 червня 2015 року позивачем застосовано інший алгоритм та складові розрахунку, ніж ті, що були визначені ним на листопад 2013 року.

Так, починаючи з 1 липня 2015 року позивачем розпочато погашення відсотків за рахунок кредиту, що призвело до штучного збільшення тіла кредиту, та нарахування процентів за трьома різними ставками, що чергуються між собою, та починаючи з 1 липня 2019 року із застосування додаткової процентної ставки на прострочений кредит в розмірі 7% щомісяця (84 % річних), тим самим продовжуючи погашення нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту (а.с.7-15).

Між тим, у заяві позичальниці від 1 листопада 2013 року відсоткова ставка взагалі не зазначена.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін по сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини справи, які встановлені на підставі доказів, що надані до суду, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки щодо відсутності правових підстав для нарахування та сплати прострочених процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці в якості кредиту. Підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю цих наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту в розмірі 30 098 грн 56 коп. за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом, в той час, як використані кошти банка повернути позичальницею в повному обсязі. Прострочені відсотки нараховано банком на суму 5 458 грн 50 коп. безпідставно, за відсутністю їх погодження з позичальницею.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в розмірі 122 010 грн 30 коп. повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку в розмірі 160 226 грн 70 коп., що відповідає наданій позивачем виписці по надходженням по картковому рахунку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки на користь банку, як тіла кредиту, немає (а.с.29-43).

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Доводи банку щодо визнання відповідачкою факту укладення кредитного договору за умовами банку через активацію картки, користування коштами та їх частковим поверненням не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм ЦПК України.

Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Н. В. Самчишина