ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2073/23 Номер провадження 22-ц/814/4046/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що з 18.11.2011 року сторони у справі перебували в шлюбі т є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2021 року по справі №552/4201/21 з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що з часу ухвалення рішення Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2021 року по справі №552/4201/21 матеріальний стан позивача змінився, так як в іншому шлюбі у нього народилася дитини, а також на його утриманні дружина, яка перебуває у декретній відпустці та літні батьки, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2021 року з до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення ним повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий Київським районним судом м. Полтави на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року №552/4201/21 відкликано.

Рішення мотивовано тим, що матеріальний стан платника аліментів на даний час змінився, так як на його утриманні перебуває малолітній син та дружина

3 вказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що провадження у справі відкрите з порушенням правил територіальної підсудності. Дана справа підсудна Зіньківському районному суду Полтавської області, оскільки в даному випадку позов пред`являється за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача.

Крім того, судом в порушення норм процесуального права, справу призначено судом у спрощеному провадженні без виклику сторін.

Вказувала, що позивачем не доведено яким чином змінилось його матеріальне становище поряд з тими, які встановлені рішенням суду від 13 вересня 2021 року. Сам по собі факт народження ще однієї дитини не свідчить про зміну матеріального становища позивача.

Вважає, що зменшення розміру аліментів потягне за собою погіршення в першу чергу матеріального становища доньки.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гришко І.Ю. посилалась на те, що суд першої інстанції вивчив та дослідив матеріали справи, повно з`ясував фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті.

Щодо додержання судом правил підсудності зазначала, що місце реєстрації відповідача позивачу було невідомо, а останнє місце проживання відповідача зазначено в рішенні Київського районного суду м. Полтава від 13.09.2021 року по справі №552/4201/21 про стягнення аліментів на утримання доньки, а саме: АДРЕСА_1 та на яку відповідачка отримує документи по справі.

Вказувала, що апелянт є працездатною особою та вона також повинна нести обов`язок по утриманню дитини для забезпечення рівності сторін.

Зазначала, що донька від першого шлюбу ОСОБА_3 має все необхідне для життя та повноцінного розвитку. Між донькою та батьком гарні взаємостосунки, батько виконує батьківські обов`язки на належному рівні та забезпечує усім необхідним. Позивач бере участь і у додаткових витратах на утримання доньки.

Посилалась на те, що зміна сімейного стану та народження дитини є вагомими фактами в комплексі з іншими доказами.

Вважає, що рішення Київського районного суду м. Полтава від 05 червня 2023 року є законним та обґрунтованим та прийняте з дотриманням вимог норма матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_2 безпідставною та необгрунтованою.

Прохала рішення Київського районного суду м. Полтава від 05 червня 2023 року за лишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2021 року справа №552/4201/21 шлюб, зареєстрований 18.11.2011 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1782 - розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 04.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття./а.с.12/

27 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , укладено шлюб, який був зареєстрований Полтавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.08.2022 року./а.с.10/

Від даного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.02.2023 року./а.с.11/

Як вбачається із розрахунків заборгованості по аліментам по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі частини всіх видів доходу на утримання дитини ОСОБА_3 , на підставі виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави №552/4201/21 від 14.09.2021, станом на 31.03.2023 заборгованість становить 0 грн../а.с.16/

Згідно довідки №518 управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради та отримує допомогу при народженні дитини з 01.01.23 по 31.01.26 в розмірі 860 грн./а.с.17/

Задовольняючи частково вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні позивача перебуває малолітній син та дружина, що змінило його майновий стан.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосована при наявності відповідних обставин для цього.

При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішення законної сили і до досягнення нею повноліття, позивач посилався на те, що у нього народився син ОСОБА_5 , а також його дружина ОСОБА_4 перебуває на його утриманні, оскільки знаходиться у декретній відпустці. Також на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами, додаткового заробітку вони не мають та потребують утримання та лікування.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду, що посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають літні батьки (пенсіонери) не заслуговують на увагу, адже вказане не підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) відповідно до яких зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Колегія суддів приходить до висновку, що твердження позивача про те, що він має на утриманні іншу малолітню дитину від іншого шлюбу та утримує дружину, яка перебуває у декретній відпустці, не заслуговують на увагу, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги та приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України ).

Так, за подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 судовий збір складав 1610 грн 40 коп.

Оскільки, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та відмовляє у задоволенні позову, вимоги апеляційної скарги задовольняються, за таких обставин з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1610 грн 40 коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2023 року задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 червня 2023 року скасувати. Ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1610 грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О.Панченко