ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 953/10970/21

провадження № 22-ц/818/1692/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П. , Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року, постановлене суддею Зуб Г.А.,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 1388190,00 грн. в якості повернення сплаченого авансу за попереднім договором від 21.11.2018; інфляційні витрати у розмірі 129795,77 грн., три відсотки річних у розмірі 80324,86 грн., а всього 1598310,63 грн., та стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 11300 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1388190 грн., інфляційні витрати в розмірі 129795 грн. 77 коп., та три відсотки річних в розмірі 80324 грн. 86 коп., а всього 1598310 гривень 63 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 11300 гривень 00 коп. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, розглянув справу без участі відповідача, якого не було повідомлено про час та місце розгляду справи.

Судом не було з`ясовано всіх обставин справи, а саме, що договір укладено між позивачем та ОСОБА_3 . Наявна в матеріалах справи довіреність, видана відповідачем, не надавала права ОСОБА_3 на отримання грошових коштів. Доказів схвалення дій представника щодо отримання коштів не надано. Вимог на адресу відповідача щодо укладення основного договору чи повернення коштів не надходило. Крім того, станом на 21.09.2019 року у відповідача не було правовстановлюючих документів на квартиру, що унеможливлювало укладення договору купівлі-продажу. Також вважає, що відсутні підстави для нарахування 3% річних.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у попередньому договорі сторони погодили укласти основний договір у майбутньому, основний договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. Отримані ОСОБА_2 в особі його представника за довіреністю ОСОБА_3 від позивача кошти є авансом. З вимогою про стягнення цих коштів, а саме авансу, позивач звернувся до суду. Оскільки ОСОБА_2 не виконав умови договору є підстави для повернення авансу (завдатку), а також нарахування в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 01.02.2018 року ОСОБА_2 видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх без винятку підприємствах, установах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності в тому числі в БТІ, нотаріальній конторі, з питань купівлі на його ім`я квартири АДРЕСА_1 та продажу квартири АДРЕСА_1 , за суму та на умовах на свій розсуд, з правом отримання документів, що встановлюють право власності, а також з питання одержання та підписання всіх необхідних документів для придбання вказаної квартири на ім`я ОСОБА_2 та на її продаж від його імені, а також бути його представником з питань оформлення та підписання договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги, договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором щодо нежитлових приміщень та інше. Також надано право подавати від імені довірителя заяви, в тому числі, в разі необхідності заяви про сімейний стан, довідки, документи, одержувати різного роду довідки, документи, підписати попередній договір, договір купівлі-продажу, договір про відступлення прав вимоги та підписувати усі пов`язані з цими договорами документи, підписувати відповідні договори, додаткові угоди, отримувати Витяг (інформацію) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, технічні паспорти, сплачувати належні кошти, скрізь розписуватись та виконувати інші дії, пов`язані з цією довіреністю.

21 листопада 2018 року між ОСОБА_3 , що діяла від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 01.02.2018 ПН ХМНО Чудовською М.С., та ОСОБА_1 укладено попередній договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. за №1731, згідно умов якого сторони прийняли на себе зобов`язання у майбутньому в строк не пізніше 21 травня 2019 року укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , (основний договір) у порядку та на умовах передбачених відповідно до цього та основним договором.

Пунктом 3 договору встановлено, що виконання зобов`язання за цим договором забезпечується передачею ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_3 , грошової суми у розмірі 1388190,00 грн, що еквівалентно 50000,00 доларів США.

Згідно пункту 4 попереднього договору, у разі невиконання ОСОБА_2 або ОСОБА_1 зобов`язань, передбачених цим договором, що призвело до неукладення основного договору, ОСОБА_2 повинен повернути ОСОБА_1 аванс одержану грошову суму у розмірі 1388190 грн. 00 коп. (що еквівалентно 50000 доларам США за курсом НБУ на день укладення цього договору).

Пунктом 9 попереднього договору встановлено, що підписання цього договору є підтвердженням одержання ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 1388190 грн. (що еквівалентно 50000 доларам США за курсом НБУ на день укладення цього договору) у відповідності до чинного законодавства України і відсутності претензій до ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Горішнього Є.В. від 22.05.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу квартири з причини не з`явлення ОСОБА_2 або його представника.

Зі змісту вказаної постанови убачається, що 21 травня 2019 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 , ОСОБА_2 протягом робочого дня для укладення договору до нотаріальної контори не з`явився.

Станом на 25.04.2021 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності відповідачу. Умови попереднього договору відповідачем виконані не були.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частини 1 та 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Як убачається зі змісту попереднього договору купівлі-продажу сторони досягли усіх істотних умов, визначили предмет, ціну та строк, на момент настання якого повинен бути укладений основний договір купівлі-продажу.

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Горішнього Є.В. від 22.05.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу квартири з причини не з`явлення ОСОБА_2 або його представника.

З огляду на те, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума в розмірі 1388190,00 гривень є авансом та підлягає поверненню позивачеві.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц (провадження № 61-513св18), від 01 вересня 2020 року у справі № 522/15584/17 (провадження № 61-18085св19), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19).

Доводи апеляційної скарги про те, що довіреність видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 не містить права на отримання грошей, спростовуються змістом довіреності від 01.02.2018 року, з якої убачається, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 вчиняти дії щодо продажу квартири АДРЕСА_1 , в тому числі укладати попередній договір та виконувати інші дії пов`язані із довіреністю.

Даних про те, що довіреність невідповідала встановленій законом формі, була скасована станом на час укладення попереднього договору матеріали справи не містять.

Підстав вважати, що ОСОБА_3 діяла всупереч інтересам ОСОБА_2 не вбачається.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із обов`язку відповідача повернути позивачеві суму авансу, одержану його представником при укладенні попереднього договору, у зв`язку із неукладенням основного договору купівлі - продажу.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки основний договір не був укладений через відсутність у відповідача правовстановлюючого документу судова колегія зазначає наступне.

У попередньому договорі купівлі-продажу квартири сторони погодили, що у майбутньому в строк не пізніше 21 травня 2019 року буде укладений основний договір купівлі-продажу.

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Горішнього Є.В. від 22.05.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу квартири з причини не з`явлення ОСОБА_2 або його представника.

За правилами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів які б свідчили про звернення ОСОБА_2 до ОСОБА_1 або приватного нотаріуса з приводу неможливості своєчасно укласти основний договір купівлі-продажу через втрату оригіналу правовстановлюючого документу суду не надано.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані.

При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку укладення основного договору купівлі-продажу у відповідача (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати/авансу (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини першої статті 662 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

В силу положень статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки у попередньому договорі купівлі-продажу визначений строк (дата) коли сторони зобов`язались укласти основний договір, то саме з цієї дати у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується, зокрема, укладеним сторонами попереднім договором.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 665 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України.

З врахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_2 не повернув сплачений позивачем аванс в розмірі 1388190,00 грн., прострочив виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання та інфляційні втрати.

Посилання ОСОБА_2 про неповідомлення його про час та місце розгляду справи, в зв`язку з чим було порушено його права, судова колегія відхиляє оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи убачається, що представник відповідача адвокат Бєлінський О.В. був обізнаний про розгляд справи 03.02.2023 року, коли було ухвалено оскаржуване рішення. У цей день подав електронною поштою заяву про відкладення розгляду справи.

При цьому доказів наявності поважних причин його неявки 03.02.2023 року до заяви не надав. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.