Справа № 587/2673/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, третя особа Сумська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_4 , третя особа Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, треті особи ОСОБА_8 , Сумська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,
В С Т А Н О В И В :
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат Баулін О.І. підтримав вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі, визнавши також і вимоги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про визнання права власності на частину спадкового майна, зокрема, в розмірі 1/3 частини (враховуючи, що ОСОБА_6 відмовилася від своєї частки у спадковому майні на користь свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 ). Позовні вимоги ОСОБА_7 не визнав, вважаючи не доведеним факт проживання ОСОБА_7 разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини,
Представник ОСОБА_7 адвокат Жалковський В.Ю. підтримав вимоги свого довірителя про визнання права власності на частку у спадковому майні, оскільки ОСОБА_7 проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник вважав, що спадкувати після померлого мають всі спадкоємці першої черги, в тому числі і батько померлого ОСОБА_7 , визнавши також позовні вимоги інших позивачів.
Залучений до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_10 ( брат покійного спадкодавця) в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, в письмовій заяві просив слухати справу у своїй відсутності, позовні вимоги ОСОБА_7 підтримав в повному обсязі ( т. 1 ар.с.190).
Представники Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області до суду не з`явилися, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені, в письмових заявах відповідачі просили слухати справу у відсутності представників.
Представник третьої особи - Сумської міської державної нотаріальної контори до суду не з`явився, в письмовій заяві нотаріальна контора просила слухати справу у відсутності свого представника.
Заслухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 08 жовтня 2019 р. Серія - НОМЕР_1 , виданим Сумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області ( т. 1 ар.с. 7).
Позивачка ОСОБА_4 як дочка померлого є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_9 . Окрім неї до кола спадкоємців належать ОСОБА_5 (син спадкодавця), ОСОБА_6 (дружина спадкодавця).
У встановлений законом строк ОСОБА_4 звернулася до Сумської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( т. 1 ар.с. 64), ОСОБА_6 звернулася до Сумської міської нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9 на користь неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , що підтверджується копією заяви від 18.02.2020 року ( т. 1 ар.с. 66).
В подальшому ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в установленому порядку отримали свідоцтва про право на частину спадкового майна в порядку спадкування, зокрема, на автомобіль ( ар.с.72 т. 1).
В листопаді 2020 року мати позивачки за первісним позовом - ОСОБА_15 , що діяла на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4 ,, звернулася до Сумської міської нотаріальної контори для отримання Свідоцтва про право на спадщину, до складу якої входять земельні ділянки, що є предметом спору.
Постановою від 14 листопада 2020р. № 6252/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності на майно спадкодавця, а саме, оригіналу Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №№ 629033, свідоцтв про право на спадщину, виданих державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. 06.08.2019 р. за реєстровими №№ 2159, 2162, 2165.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. З ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відтак, суд вважає встановленим, що за життя ОСОБА_9 набув право власності на спірні земельні ділянки, які є предметом спору по справі, отже, враховуючи, що заповіт померлим не складався, спадкове майно має бути успадковано згідно з законом спадкоємцями у відповідності з положеннями глави 84 Цивільного кодексу України.
Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, то суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У пункті 21постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім*ю складають особи, які спільно проживають пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
У відповідності з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
У відповідності з ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, Цивільним кодексом України передбачено дві дії спадкоємців, які свідчать про прийняття спадщини постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або звернення протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
Жодна дія, що свідчить про прийняття спадщини, не має переваги перед іншою і не надає спадкоємцю, який вчинив дію, що свідчить про прийняття спадщини, будь-яких переваг перед іншими спадкоємцями, які також вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї ( п.3.15, 3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).
Спадкоємці першої черги ОСОБА_4 (дочка померлого), ОСОБА_5 ( син померлого) та ОСОБА_6 (дружина померлого) прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини ( т. 1 ар.с. 64,66,72).
ОСОБА_7 , стверджуючи, що він постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, на підтвердження своїх вимог послався на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , а також письмові свідчення своїх сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .
Так ОСОБА_12 пояснив, що він товаришував з померлим ОСОБА_9 , добре знав і його батька ОСОБА_7 , разом з яким проживав його син ОСОБА_9 . Батько був особою похилого віку, за станом здоров`я потребував допомоги, яку йому надавав ОСОБА_9 , який майже постійно проживав в с. Кекіно Сумського району разом з батьком.
Разом з тим, свідок пояснив, що покійний ОСОБА_9 разом з дружиною ОСОБА_19 ( ОСОБА_6 ) проживали в АДРЕСА_2 . Іноді він підвозив і його і ОСОБА_19 до с. Кекіно Сумського району, де проживав ОСОБА_7 , зазвичай покійний їздив до с. Кекіно, де проживав батько, на машині, на маршрутці. Таким чином, з пояснень свідка ОСОБА_12 випливає, що ОСОБА_9 не жив постійно в с. Кекіно Сумського району, беручи до уваги, що, зі слів свідка, йому часто приходилось їздити саме у напрямку Суми - Кекіно, а в разі постійного проживання в с. Кекіно йому б приходилось би їздити у зворотному напрямку.
Свідок ОСОБА_14 , допитаний за клопотанням представника ОСОБА_3 , пояснив, що покійний ОСОБА_9 є чоловіком його сестри ОСОБА_19 ( ОСОБА_6 , позивачки по справі). Після смерті матері в 2017 році ОСОБА_9 постійно знаходився біля батька, який тримав велику пасіку, був дуже хворий і потребував догляду.
Разом з тим, свідок пояснював, що покійний ОСОБА_9 постійно проживав в АДРЕСА_2 разом з дружиною, де і помер. В м. Суми він займався підприємництвом, продавав електротовари, за рік до смерті їздив за кордон на заробітки, де перебував десь 3 місяці, в цей період збатьку допомагав старший брат ОСОБА_20 , у якого є дача біля будинку батька в с. Кекіно Сумського району.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що зі слів покійного ОСОБА_9 він з дружиною ОСОБА_19 проживав в АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 періодично їздив в с. Кекіно Сумського району, де проживав його батько ОСОБА_7 , однак постійно там не жив. Свідок пояснив, що з покійним він товаришував, зустрічалися майже кожного дня, в них був спільний бізнес, покійний ОСОБА_9 займався підприємництвом, постачав електрообладнання, незадовго перед смертю їздив за кордон на заробітки. Біля батька в с. Кекіно Сумського району проживав старший брат ОСОБА_20 ( ОСОБА_8 , третя особа по справі), який і надавав батьку необхідну допомогу.
Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він добре знав покійного ОСОБА_9 , який часто телефонував йому і просив підвезти додому в АДРЕСА_2 , де він проживав з дружиною. Працюючи в таксі, він ніколи ОСОБА_9 не відмовляв. Покійний розповідав, що в с. Кекіно Сумського району проживає його старший брат ОСОБА_20 (третя особа по справі), про якого ОСОБА_9 гарно висловлювався, бо ОСОБА_20 , який мешкає біля батька, допомагає батьку, надає йому необхідну допомогу. Свідок пояснив, що покійний ОСОБА_9 їздив до батька в с. Кекіно, але не часто, оскільки працював в м. Суми, гарно заробляв і постійно знаходитися біля батька не міг. До того ж, зі слів покійного було відомо, що батько хоч і є особою похилого віку, однак за станом здоров*я постійного нагляду не потребував. Свідок також пояснив, що покійний ОСОБА_9 ніколи не просив його відвезти в с. Кекіно, де проживав батько і з таким проханням покійний ОСОБА_9 до нього ніколи не звертався, хоча вони товаришували на протязі десь 6 років перед смертю ОСОБА_9 .
Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_9 серії НОМЕР_2 ( т. 1 ар.с.7) місцем смерті ОСОБА_9 є м. Суми, а не с. Кекіно Сумського району, де, як стверджує ОСОБА_7 , постійно проживав покійний.
З акту від 27 лютого 2021 року, складеного мешканцями АДРЕСА_2 і засвідченого головою квартального комітету та скріпленого печаткою Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради вбачається, що з 2003 року і по час смерті ОСОБА_9 проживав за адресою АДРЕСА_2 ( т. 1 ар.с.113).
З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_9 була відкрита не в Сумській районній державній нотаріальній конторі, а саме в Сумській міській нотаріальній конторі, тобто за місцем проживання ОСОБА_9 відповідно до положень ст. 1221 ЦК України, у відповідності з якою місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( т. 1 ар.с.63-75).
Таким чином, з показань свідків не випливає, що покійний ОСОБА_9 на час відкриття спадщини постійно проживав разом з ОСОБА_7 .
Письмове свідчення сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , надане ОСОБА_7 ( т. 1 ар.с.89), також не свідчить про те, що ОСОБА_9 на момент смерті постійно проживав з ОСОБА_7 ; та обставина що покійний ОСОБА_9 «влітку проживав з батьком, допомагаючи по господарству», «регулярно привозив продукти харчування, ліки, возив батька до лікарів на обстеження, влаштовував на стаціонарне лікування в лікарню», - не є підтвердженням спільного проживання з спадкодавцем, а лише підтверджує, що покійний ОСОБА_9 як дбайливий син добросовісно виконував свої синовні обов`язки.
У відповідності з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України ОСОБА_7 не надав суду об`єктивних доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 .
У відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» той з спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом з спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той з спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Як було зазначено вище, статтями 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України передбачено дві дії спадкоємців, які свідчать про прийняття спадщини постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або звернення протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.
ОСОБА_7 протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався і не надав суду доказів на підтвердження факту проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 необхідно відмовити за їх необґрунтованістю.
Визнати за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наступне майно:
Визнати за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на наступне майно:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_4 , третя особа Сумська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом за безпідставністю позовних вимог.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко