242/1440/23
Іменем України
24 жовтня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Кідон О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
15.09.2023 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача, заперечення відповідача.
В обґрунтування позову зазначив, що перебував у трудових відносинах з ДП «Селидіввугілля». Під час роботи отримав професійне захворювання. Просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 120000,00 грн.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань, постійного перебування в стані тривоги, зниження настрою та почування себе неповноцінною людиною або інших негативних наслідків, як зазначено в позові. Довідки МСЕК серії 12 ААА № 106686, серії 12 ААВ № 547261 від 07.06.2022 року та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2022 року, підтверджують лише факт виникнення професійного захворювання, але ніяким чином не можуть бути доказами заподіяння Позивачу моральної шкоди Відповідачем. Згідно висновків МСЕК та документів, які маються в матеріалах справи, не вбачається, що комісією було встановлено спричинення Позивачу моральної шкоди, а тому, не може бути підставою для відшкодування йому такої шкоди, посилаючись лише на відчуття дискомфорту та душевні страждання, як зазначено представником Позивача. Ступень моральної шкоди та встановлення факту моральної шкоди повинно підтверджуватися висновками медичних установ, адже сама по собі наявність професійного захворювання не завжди приводе до моральних страждань. Висновком та підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті професійного захворювання, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. При цьому, такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК про встановлення Позивачу ступеня втрати працездатності 60% є підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому тільки матеріальної шкоди та отримання страхових виплат, але не є правовим або медичним доказом підтвердження факту заподіяння моральної шкоди. У даних документах відсутні висновки про душевні страждання, погане самопочуття, переживання або інші негативні фактори моральної шкоди, на які вказує представник Позивача, внаслідок професійного захворювання. Таким чином, відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, саме на Позивача покладений обов`язок доведення правомірності своїх вимог та надання необхідних доказів. Але Позивачем, згідно матеріалів справи, до суду не було надано жодного документального доказу у підтвердження й обґрунтування своїх вимог, зазначених у позовній заяві, що могли б дозволити зробити висновок про заподіяння йому моральних страждань. Крім того, наведений Позивачем розрахунок суми моральної шкоди 120 000,00 грн. Відповідач вважає таким, що не відповідає принципам розумності та співмірності. Позивач укладаючи з Відповідачем трудовий договір, відповідно до статті 29 Кодексу законів про працю України, був повідомлений та ознайомлений під розпис про його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також ознайомлений про його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому, Позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я і його наслідки. До того ж, за період праці на підприємстві Відповідача до дня звільнення, від Позивача не надходило жодних скарг щодо погіршення його стану здоров`я внаслідок умов праці, та під час проходження обов`язкових періодичних медичних оглядів, він був визнаний придатним до праці у підземних умовах. Тобто, Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з отриманими ним травмами не вчиняв, а за таких обставин не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди і за цієї підстави. Разом з цим, з метою попередження виробничого травматизму та розвитку професійних захворювань у працівників ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля», на виконання вимог статті 13 Закону України «Про охорону праці», на підприємстві створюються на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечується додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Впроваджуються прогресивні технології, засоби механізації та автоматизації виробництва, позитивний досвід з охорони праці. Забезпечується усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, здійснюються профілактичні заходи, визначені комісіями за підсумками розслідування цих причин, а також організовується пропаганда безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Процесуальні дії у справі.
15.09.2023 р. було відкрито провадження по справі. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 11.03.2013 року по 31.01.2019 року та у період з 18.06.2019 року по 10.03.2021 року електрослюсарем підземним 5 розряду, на дільниці підготовчих робіт №1, з повним робочим днем у шахті, був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком.
Під час виконання трудових обов`язків Позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 18 березня 2022р., в якому зазначено, що Позивачу встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, помірно дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). ( J 42.); Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язовотонічними та больовим синдромами ( М 51.1). Захворювання професійні, встановлені вперше.
Захворювання було виявлено під час звернення до КНП Покровська міська лікарня Покровської міської ради Донецької області.
Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 18 березня 2022р., виникнення хронічного професійного захворювання сталося за такими обставинами: Тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони прохідника дільниці ПР-1, яка перевищувала ГДК пилу. Підземний стаж 20 років 09 місяців 19 днів, із них на ВП Шахта 1-3 Новогродівська у професії електрослюсар підземний - 7 років 05 місяців 02 дні, у професії прохідник - 02 місяця 11 днів. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 18 березня 2022р., причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: Пил переважно фіброгенної дії, вуглеродний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію - фактичка величина 43,7 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок тулуба) - фактична величина 82,8 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 79,3 Вт, при нормативному значені 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 20 кг при нормативному значені 30 кг. Робоча поза перебування у похиленому положенні 25% часу зміни при нормативному значенні до 25% часу зміни. Нахили корпусу 95 разів за зміну, при нормативному значені 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні виробничого шуму 81 дБА, при нормативному значені 80 дБА. У зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів). ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, фізичне динамічне навантаження та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий
Згідно довідки МСЕК серії 12 ААВ № 547261 від 07.06.2022 р. ОСОБА_1 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.
Згідно довідки МСЕК серії 12 ААА № 106686 від 07.06.2022 р. ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати працездатності безтерміново.
Вирішуючи питання про право на відшкодування моральної шкоди та її розмір суд приходить до такого.
Рішенням Конституційного Суду від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п.4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, виникло у позивача з моменту встановлення вперше стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я позивача відбулося при виконанні ним трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання, що, у свою чергу, призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до змушення прикладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовується працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби безпеки, які запобігають виробничому травматизму.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність позивача матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що завдає моральних страждань позивачу.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12.07.2007 р.).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Ч.3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 %, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений.

З огляду на наведене, враховуючи надані позивачем докази, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду завдану внаслідок професійного захворювання, у розмірі 72000,00 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в доход держави.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст..3 Основним Законом України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст..4 ЗУ «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно с.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівникові моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 р. обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до діючого законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Згідно вимог ст..23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 168 Податкового кодексу України передбачено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді моральної шкоди, нарахованої на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться, крім інших, витрати на правничу допомогу.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , до Державного підприємства «Селидіввугілля», , юридична адреса: Донецька область, м.Селидове, вул..К.Маркса, 41, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з професійним захворюванням у розмірі 72000 (сімдесят дві тисяч) грн.. 00 коп. без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Селидіввугілля» судовий збір в доход держави у розмірі 720 (сімсот двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення було складено та підписано 24.10.2023 року.

Суддя В.Г.Черков