1Справа № 2-1819/2009 6/335/163/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Шарової А.В.,

представника заінтересованої особи АТ „Ощадбанк Прохода І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, в обґрунтування якої зазначає наступне.

26.12.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Орджонікідзевське відділення №7717 м. Запоріжжя та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №375, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 59 700, 00 дол. США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, в той же день між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. №375-іф. Відповідно до умов вищевказаного іпотечного договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання Позичальником, іпотекодержатель (Банк) мас право звернути стягнення на предмет іпотеки.

02.04.2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжі по цивільній справі №2-1819/2009 було задоволено позовну заяву АТ «Ощадбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №375 від 26.12.2006 року в загальному розмірі 484 283,90 грн.

На виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №2-1819/2009 від 26.11.2009 року було видано дублікат виконавчого листа №2-1819/2009 від 20.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 738,01 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 414 255,90 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 30.00 грн., а всього стягнути суму 484 283. 90 грн.

22.04.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання цього рішення про стягнення 484 283,90 грн.

22.02.2012 року Орджонікідзевським відділом державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції було описано та арештовано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності та є предметом іпотеки.

06.06.2013 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі №0818/3891/2012 було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором про іпотечний кредит №375 від 26.12.2006 року - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.1999 р., зареєстрованому Запорізькою товарною біржею «Українська» за реєстраційним номером 70572. та договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І., 26.12.2006 року за реєстровим номером 7740, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів, для погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі, встановленому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2009 року у справі М92- 1819/2009 р. - 482 553,90 грн., за початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

30.11.2015 року боржником ОСОБА_1 було погашено перед банком заборгованість в розмірі 600 000,00 грн., що перевищує суму заборгованості за рішенням суду від 26.11.2009 року, яким встановлено заборгованість в сумі 484 283.90 грн.

18.07.2019 року, вже після погашення боргу, банком безпідставно було повторно пред`явлено вказаний виконавчий лист до виконання, зазначено про необхідність стягнення боргу в розмірі 484 283.90 грн.

22.07.2023 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення боргу в сумі 484 283.90 грн.

24.09.2020 року виконавче провадження було повернуто стягувачеві.

09.01.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Шавлуковою З.А. було відкрито виконавче провадження №70288711 на підставі вищевказаного виконавчого листа. Зазначено суму заборгованості в розмірі 968 956,80 грн., приватного виконавця не було повідомлено про погашення заборгованості ще 30.11.2015 року.

В зв`язку з курсом долару США позичальник ОСОБА_1 з моменту відкриття виконавчого провадження неодноразово пропонувала банку забрати квартиру, що була предметом іпотеки за договором, для повного погашення боргу.

Банк погодився на вказану пропозицію але в зв`язку з наявністю арештів на майно позичальника банк був вимушений звертатися до суду з позовом про зняття арештів з предмету іпотеки.

В результаті лише 30.11.2015 року банк надав добровільну згоду на зняття іпотеки з квартири та продажу її в добровільному порядку та внесенням всіх коштів від продажу предмету іпотеки на рахунок банку.

30.11.2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про розірвання Іпотечного договору №375-іф, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І.І. за реєстровим №7743.

30.11.2015 року за згодою банку між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І.

ОСОБА_1 було укладено вищевказаний договір задля того, щоб погасити заборгованість за кредитним договором №375 від 26.12.2006 року. Так, предмет іпотеки було реалізовано за ціною 600 000, 00 грн. Банк отримав кошти від добровільної реалізації предмета іпотеки та спрямував їх в рахунок погашення заборгованості у валюті кредиту.

Факт погашення заборгованості за рахунок продажу предмету іпотеки підтверджується копіями наступних документів: платіжним дорученням №25903707 від 30.11.2015 р., квитанцією №25903707 від 30.11.2015 р., Договором №25910407 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування, листом від 10.07.2023 р. № 55/5.4-05/1361 від АТ «Ощадбанк», в якому заступником начальника відділу стягнення Південно-східного регіону УСЗ РМ ДРЗС АТ «Ощадбанк» було визнано факт отримання коштів від добровільної реалізації предмета іпотеки в розмірі 600 000,00 грн. від ОСОБА_1 .

Крім того, сам по собі факт добровільного продажу предмету іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитом є підставою для припинення кредитного договору в цілому. Зобов`язання за договором про іпотечний кредит №375 припинені в зв`язку з їх повним виконанням в добровільному порядку шляхом продажу предмету іпотеки та переведення грошей на користь АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості.

Посилаючись на зазначене заявник просить суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист (дублікат) №2- 1819/2009 від 20.01.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 51 738,01 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 414 255,90 грн., судового збору у розмірі 1700 грн., витрат на ІТЗ розгляду справи у розмірі 30,00 грн., а всього стягнути суму 484 283. 90 грн.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник заінтересованої особи АТ „Ощадбанк Прохода І.В. в судовому засіданні заперечувала про задоволення заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях, просила відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, тому суд вважає за можливе розглянути дану заява за відсутності представника боржника.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.12.2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (відповідно до постанови КМУ № 502 від 06.04.2011 тип товариства змінено з Відкритого на Публічне, Постановою Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 19.07.2019 тип товариства змінено з Публічного на Приватне, після зміни типу акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №375-іф (надалі Кредитний договір), у відповідності до якого банком було надано позичальнику кредит у сумі 59 700,00 дол. США. Кредит надавався на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26.12.2016 року на придбання квартири за договором купівлі продажу від 26 грудня 2006 року, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.5 р. 1 Кредитного договору Позичальник зобов`язується щомісячно до 26 числа місяця, наступного за звітним, здійснювати погашення Кредиту рівними частинами у сумі 498 дол. США та сплачувати нараховані Банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 26.01.2007 року на відповідні позичкові рахунки… Сплату останнього платежу здійснити до 26.12.2016 року.

Згідно до пп. 4.3.2 п. 4.3 р. 4 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути кредит у сумі 59 700,00 дол. США, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору, сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначенні цим договором.

У зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за Кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2009 року по справі №2-1819/2009 задоволені позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 51 738,01 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 414 255,90 грн., штраф в сумі 8 530,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно сумі 68 298,00 грн., судовий збір у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30,00 грн. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про розірвання кредитного договору, припинення дії договору іпотеки, вилучення запису про обтяження залишені без задоволення.

Рішення набрало законної сили 19.05.2010 року, та на виконання рішення суду були видані виконавчі листи про стягнення з боржника суми боргу в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні, які були пред`явленні до виконання до Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) наголошено на тому, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 31.08.2023 року по справі №824/20/23 зазначено: Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання.

Згідно вимог ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» за результатами фактичного виконання рішення суду, у відповідності до п. 9 ч. 1 вказаної статті, державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В даному випадку, вищевказана постанова по виконавчому провадженню щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1819/2009 не виносилася, станом на 11.09.2023 року рішення суду по справі №2-1819/2009 не виконано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.06.2013 у справі №0818/3891/2012 позов АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів та за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити грошові вимоги АТ «Ощадбанк» у розмірі встановленому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2009 року у справі №2-1819/2009 482 553,90 грн., за початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселення з житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку позовні вимоги АТ «Ощадбанк» задоволенні у повному обсязі. Рішення переглядалося в апеляційній, а потім в касаційній інстанції, за результатами якої рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя залишено в силі. Рішення набрало законної сили 17.12.2014 року.

30.11.2015 року, після отримання АТ «Ощадбанк» рішень судів, боржником за участі банку було реалізовано предмет іпотеки (квартиру), від реалізації якої в рахунок погашення заборгованості зайшло 600 000,00 грн.

В заяві представник боржника посилається на те, що банком порушено вимоги ст. 36 Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, при цьому зазначаючи: «сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь - який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Враховуючи вищевказане, позасудовий порядок врегулювання спору передбачає саме договір між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, що визначає або передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь - якій особі на підставі договору купівлі продажу, при цьому такий договір може бути укладений лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на те, що в даному випадку наявне рішення суду про звернення стягнення, що набрало законної сили, яке в свою чергу спонукало боржника реалізувати предмет іпотеки в добровільному порядку, при цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався, предмет іпотеки у власність Іпотекодержателя не передавався та від імені Іпотекодержателя не продавався, то посилання представника боржника на порушення банком положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України), зокрема, з договорів та інших правовідносин (п. 1 ч. 2 ст. 11 Кодексу).

Частиною 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України зобов`язання припиняються у разі: виконання, проведеного належним чином; за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо); зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги; за домовленістю сторін; внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає; смерті фізичної особи; ліквідації юридичної особи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Строк дії кредитного договору встановлюється з дня надання кредиту і до повного погашення кредиту та сплати процентів за ним.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком дії договору є час, впродовж якого існують зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

У відповідності до п. 8.1 кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

Станом на 12.09.2023 за боржником обліковується заборгованість у сумі 35 231,34 доларів США, яка складається з: прострочена заборгованість за основним боргом 26 701,34 дол. США; штраф за невиконання умов іпотечного договору 8 530,00 дол. США.

Таким чином, після реалізації предмета іпотеки, за рахунок якого частково погашено заборгованість за кредитом, непогашений залишок боргу підлягає стягненню в примусовому порядку, згідно виконавчого документа.

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо того, що стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання, адже саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості (постанова Верховного Суду від 28.08.2019 р. у справі №759/4036/18, постанова Верховного Суду від 22.05.2019 р. у справі №640/18356/17, постанова Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі №761/31346/13?ц, постанова Верховного Суду від 31.10.2018 р. у справі №2?1513/10).

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку:

1) якщо його було видано помилково;

2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

- видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

- коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

- видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

- помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

- видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин:

- помилковість видачі виконавчого листа;

- боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився;

- обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Так, між сторонами у справі існують договірні відносини кредиту, врегульовані законом, наявне невиконане зобов`язання за кредитним договором, боржником не доведено, що ним було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого його обов`язок припинився, або його обов`язок, як боржника, припинився з інших причин, передбачених положеннями статті 432 ЦПК України, таким чином наведена заявником обставина не підпадає під перелічені в цивільному процесуальному законі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 260, 432 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Акціонерне товариство „Державний ощадний банк України в особі філії Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів, з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс ухвали виготовлено 25.10.2023 року.

Суддя Ю.В.Геєць