КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Винниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року,

встановив:

у листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити йому способи участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки шляхом:

- необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини для нічного відпочинку та зайнятості дитини у зв`язку з навчанням, відвідуванням гуртків, секцій тощо;

- спілкування з дитиною для її привітання у день народження дитини, Новий рік та Різдво щорічно;

- спілкування з дитиною щовівторка з 17.00 до 19.30 та щонеділі з 10.00 до 19.00;

- спільного відпочинку з донькою протягом двох перших тижнів липня щороку.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення позивача та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що з 07 липня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022 шлюб між сторонами розірвано.

Зазначав, що 20 вересня 2022 року розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 413 визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування щовівторка з 17.00 год. до 19.30 год. та щонеділі з 10.00 год. до 19.00 год., перші два тижні в присутності матері дитини, а надалі без її присутності.

Разом з тим, відповідачка, незважаючи на наявність розпорядження, чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні доньки. Відповідач з вересня 2021 р. по вересень 2022 р. добровільно, без судового рішення, перераховував грошові кошти відповідачці на користь малолітньої доньки, зокрема перерахував 252 193,00 грн., що складає 9 700,00 грн. на місяць, крім того сплачує за харчування дитини у дитячому садку, її заняття у спортивній секції та уроки англійської мови. Бажання позивача брати участь у вихованні доньки повністю узгоджується з його правами та обов`язками, покладеними на нього Сімейним кодексом України та відповідає інтересам малолітньої дитини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості таких вимог. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22.09.2022 у справі № 755/4264/22 даний шлюб було розірвано (а.с. 11-12).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 яка народилась, ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє доньці багато уваги, її розвитку, навчанню; взаємовідносини позивача і дитини доброзичливі, люблячі, дитина добре проводить час з батьком, з яким має добрі стосунки, батько любить свою доньку, турбується про неї, матеріально утримує.

Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із вимогами статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Позивач свій позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у зустрічах з донькою.

З матеріалів справи слідує, що позивач звертався до Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення участі батька у вихованні дитини, за результатами розгляду якої Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією прийняте розпорядження від 20 вересня 2022 р. № 413, яким визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 17.00 год. до 19.30 год. та щонеділі з 10.00 год. до 19.00 год., перші два тижні в присутності матері дитини ОСОБА_2 , а надалі без її присутності.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що відповідач вищевказане розпорядження не виконує, про місцезнаходження доньки йому не повідомляє, не дає можливості бачитися з дитиною, у спілкуванні з донькою чинить йому перешкоди, доказом чого є повідомлення Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві від 27.10.2022, відповідно якого Дніпровським управлінням Національної поліції були зареєстровані 03.07.2022, 25.09.2022, 27.09.2022 та 04.10.2022 повідомлення зі служби 102 про звернення ОСОБА_6 про те, що колишня дружина не дає бачитися з дитиною, та відповідні талони-повідомлення єдиного обліку вказаних звернень позивача про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію.

За інформацією Дніпровського управління поліції Національної поліції у м. Києві від 25.11.2022, за період з серпня по жовтень 2022 року зареєстровано 9 звернень ОСОБА_7 .

За таких обставин, є доведеним порушення прав позивача, як батька, на спілкування з дитиною та чинення йому перешкод у цьому, про що також свідчить його особисте звернення до суду за захистом його права для встановлення порядку зустрічей з донькою, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги у частині зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою підлягають задоволенню.

З наявного в матеріалах справи Акту обстеження умов проживання від 20 липня 2022 року, складеного співробітниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації за адресою місця проживання ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , слідує, що умови проживання у квартирі добрі, наявна вся побутова техніка та меблі, для виховання та розвитку дитини створено окремий куточок, окреме ліжко для сну, наявні іграшки, постільна білизна, одяг та взуття. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації батько дитини ОСОБА_1 , бабуся ОСОБА_8 , 1938 р.н.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року (справа № 755/2661/19) про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 106, 107) не заслуговують на увагу, оскільки вказаною постановою було встановлено, що 13 лютого 2019 року ОСОБА_1 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_2 , кричав, виражався нецензурною лайкою, тобто подія щодо домашнього насильства відбулася у період спільного проживання сторін у шлюбі, до того ж постановою суду не підтверджено факту негативної поведінки ОСОБА_1 по відношенню до дитини.

Судом встановлено, що між сторонами наявні конфлікти і непорозуміння, стосунки стали неприязними. Характер взаємовідносини між сторонами не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну зі сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Обставин, які б давали підстави заборонити позивачу бачитись та виховувати дитину, у зв`язку з негативним впливом позивача на розвиток малолітньої дитини ні при розгляді справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи в апеляційному суді встановлено не було. Позивач турбується про доньку, перераховував на її утримання кошти, оплачував за садок та харчування доньки.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це зумовлено інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.

Відповідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.12.2022 № 103/6924/41/1 щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 17.00 до 19.30 та щонеділі з 10.00 до 19.00 (а.с. 73, 74).

У даному висновку зазначено, що після розірвання стосунків між батьками малолітня ОСОБА_9 постійно мешкає з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі створено належні умови для проживання та розвитку дитини. Батько дитини ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на засіданні комісії громадянин підтвердив своє бажання бачитися та спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та утриманні.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну оцінку та з урахуванням віку дитини, та виходячи з балансу інтересів дитини та її батька, прийшов до правильного висновку про визначення участі батька в спілкуванні з дитиною в порядку, запропонованому Органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, так як запропонований позивачем спосіб участі батька у вихованні доньки не буде максимально відповідати інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Також, суд першої інстанції, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини та поведінки сторін, між якими виникають конфлікти, з урахуванням інтересів дитини, для якої спілкування з батьком є необхідним для гармонійного розвитку, прийшов обґрунтованого висновку про визначення способу участі позивача у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_9 шляхом: необмеженого спілкування з дитиною засобами телефонного, поштового та електронного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини для нічного відпочинку та зайнятості дитини у зв`язку з навчанням, відвідуванням гуртків, секцій тощо; спілкування з дитиною для її привітання у день народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_3, Новий рік та Різдво щорічно; спільного відпочинку з донькою протягом двох перших тижнів липня щороку.

Визначений судом порядок та час спілкування батька з донькою відповідає інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, не має нав`язливого та обтяжливого характеру для доньки, а тому доводи апеляційної скарги про те, що такий порядок спілкування є необґрунтованим та суперечить інтересам дитини колегією суддів відхиляється.

Твердження апеляційної скарги про те, що відповідач не заперечує проти спілкування батька з донькою, дитина сама спілкується з батьком коли захоче, однак позивач не завжди виявляє бажання спілкуватись та брати участь у вихованні дитини, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними та достовірними доказами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий

Судді