Номер провадження: 22-ц/813/7759/23
Справа № 511/1155/21
Головуючий у першій інстанції Гринчак С. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2023 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНАГРОПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНЖЕРОН І К», Лиманської селищної ради, про визнання недійсними державних актів, поновлення меж земельної ділянки та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ТОВ «ВІНАГРОПРОМ», ТОВ «ЛАНЖЕРОН І К», Лиманської селищної ради, про визнання недійсними державних актів, поновлення меж земельної ділянки та визнання права власності.

У серпні 2023 року в межах розгляду даної справи позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0001, мотивуючи це тим, що 02.04.2023 року, при моніторингу сайту з продажу нерухомості, він винайшов оголошення про продаж земельної ділянки, яка є предметом спору у цивільній справі, тому на думку позивача, існує необхідність в забезпечені позову шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно, що належить на праві власності відповідачеві, а саме: ТОВ «ВІНАГРОПРОМ».

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по даній цивільній справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в яких просить ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для розгляду заяви про забезпечення позову, висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи. Апелянт наголошує, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач вчиняє дії з відчуження спірної земельної ділянки, та районний суд в оскаржуваній ухвалі не навів мотивувань щодо відхилення доводів та доказів позивача.

Представник ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти посилань апелянта про намір відчужити спірну земельну ділянку та зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого доводу та не надано жодного доказу на спростування висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші відповідачі відзивів на апеляційну скаргу до суду не подали.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.12.2023 року на 16-00 г., відповідачі по справі не з`явились, про причини неявки не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Присутній у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 при вирішенні питання щодо продовження розгляду справи поклався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи, що в даному апеляційному провадженні розглядається лише процесуальне питання, а не спір по суті, та апеляційний суд вжив всіх можливих заходів для сповіщення учасників процесу про розгляд справи, проте поважність причин не участі відповідачів в судовому засіданні 05.12.2023 року на 16-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, разом з тим ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, скарга у справі підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення скарги у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідачів та їх представників при таких обставинах не є порушенням прав відповідачів та їх представників щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову не містить достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Проте повністю погодитися з такими висновками районного суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вбачається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При цьому, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як встановлено в абз. першому ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Згідно п. 10 вказаної постанови, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів: ТОВ «ВІНАГРОПРОМ», ТОВ «ЛАНЖЕРОН І К», Лиманської селищної ради, в якому просить суд: визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9787 га, кадастровий номер :02:001:0001; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 660142 від 09 серпня 2007 року щодо земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,4332 га, кадастровий номер :02:001:0049; поновити межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,4332 га, кадастровий номер :02:001:0049, у відповідності до земельно-кадастрової документації станом на момент укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна шляхом викупу від 23 грудня 2003 року; визнати право власності позивача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,4332 га, кадастровий номер :02:001:0049, в межах та площі у відповідності до земельно-кадастрової документації станом на момент укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна шляхом викупу від 23 грудня 2003 року; визнати право власності ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,9787 га, кадастровий номер :02:001:0001, в межах та площі у відповідності до земельно-кадастрової документації станом на момент укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна шляхом викупу від 23 грудня 2003 року; стягнути рівних частках з ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» та ТОВ «ЛАНЖЕРОН І К» на користь позивача майнову шкоду в розмірі 231 626,62 грн.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 червня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 13 липня 2022 року позовну заяву було залишено без розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Роздільнянського районного суд Одеської області від 13 липня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У серпні 2023 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0001.

Дана заява обґрунтована тим, що виникла необхідність в забезпеченні позову по справі, оскільки вказана земельна ділянка, що належить ТОВ «ВІНАГРОПРОМ», є предметом спору у цивільній справі та 02.04.2023 року при моніторингу сайту з продажу нерухомості позивач винайшов оголошення про продаж цієї земельної ділянки.

29.08.2023 року представник позивача надав до районного суду копію договору купівлі-продажу, що укладений 26 липня 2018 року між ФГ «Агрохолдинг 2007» та ТОВ «ВІНАГРОПРОМ», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 542, яким підтверджується право власності ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» на вказану земельну ділянку.

Оскаржуваною ухвалою суду від 29.08.2023 року позивачу відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання щодо можливості задоволення заяви позивача про забезпечення позову на стадії оскарження ухвали районного суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Між тим, Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Матеріалами оскарження ухвали підтверджено, що між сторонами існує спір, який наразі судом не вирішений. Також вбачається, що спір ведеться щодо вказаної земельної ділянки, тобто заявлені позивачем заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду у даній справі. Заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Також колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо меж земельної ділянки, та буде достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

Водночас збалансованість інтересів сторін забезпечено тим, що під час розгляду справи ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» не позбавлено можливості використовувати спірну земельну ділянку відповідно до її цільового призначення. Доказів про те, що застосована судом заборона матиме негативні майнові наслідки не надано.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Стосовно незгоди ТОВ «ВІНАГРОПРОМ» з заявою про забезпечення позову, то суд апеляційної інстанції наголошує, що вказані обмеження стосуються лише заборони вчиняти дії щодо відчуження земельної ділянки, не позбавляють права власності, користування та носять тимчасовий характер.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2023 року про відмову в забезпеченні позову скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29 серпня 2023 року про відмову в забезпеченні позову скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІНАГРОПРОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНЖЕРОН І К», Лиманської селищної ради, про скасування рішень та визнання права власності, заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:001:0001.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду в порядку статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено: 22.12.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова