провадження № 6/336/146/2023
У Х В А Л А

іменем України

26 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 336/1531/16-ц (провадження № 6/336/146/2023) за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 336/1531/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання обов`язку в натурі,

встановив:

16 травня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 із заявою про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 336/1531/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання обов`язку в натурі.

В обґрунтування заяви про видачу дублікату виконавчого листа заявником зазначено наступне, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/1531/16-ц від 13 липня 2016 року задоволено заяву про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики на користь ОСОБА_1 в розмірі 103515,56 грн., в тому числі 78753,47 грн. неповернутої позики, 708,62 грн. суму індексу інфляції за час прострочення, 194,14 грн. три відсотки річних, 23877,33 грн. проценти за користування позикою.

На виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист № 336/1531/16-ц від 30 травня 2017 року

Виконавчий лист було направлено на примусове виконання в Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя, однак на сьогоднішній день рішення не виконано. Крім того, з`ясувалось, що оригінал виконавчого листа втрачено.

Після подання виконавчого листа на виконання йому стало відомо, що ОСОБА_2 виїхав за межі України і він був впевнений, що виконання рішення затягується, саме у зв`язку з цим фактом. На початку 2023 року він дізнався, що ОСОБА_2 повернувся в Україну і 30 березня 2023 року ним було направлено звернення до Шевченківського відділу виконавчої служби м. Запоріжжя південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стану виконання виконавчого провадження.

В.о. начальника відділу Шевченківського РВДВС у м. Запоріжжя Федорова Я. відповіла, що виконавчий документ та відповідні додатки направлено поштовим повідомленням на його адресу: АДРЕСА_1 , проте дане повідомлення він не отримував.

Підставою для видачі виконавчого листа стала його втрата та неможливість повторно подати для виконання рішення суду.

Щодо пропуску строку вказує, що не мав на руках виконавчого листа. Оскільки не отримував відправлення Шевченківського РВ ДВС та не знав , що виконавче провадження не ведеться.

З березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин, який неодноразово продовжувався. З 30 травня 2017 року до початку дії карантинних обмежень 12 березня 2020 року трирічний термін для пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, а з початком карантинних обмежень його було продовжено на строк дії такого карантину, у зв`язку з чим просить видати дублікат виконавчого листа по справі № 336/1531/16-ц про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 боргу за договором позики на користь ОСОБА_1 в розмірі 103515,56 грн., в тому числі 78753,47 грн. неповернутої позики, 708,62 грн. суму індексу інфляції за час прострочення, 194,14 грн. три відсотки річних, 23877,33 грн. проценти за користування позикою.

До заяви додано докази направлення заяви з додатками іншим учасникам справи, копія заочного рішення від 13 липня 2016 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою судді від 18 травня 2023 року вказану заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали 22 травня 2023 року заявником надано заяву про усунення недоліків, до якої додано відповідь ВДВС, проте зазначені суддею недоліки усунуто лише частково.

Ухвалою судді від 22 травня 2023 року прийнято заяву до розгляду та призначено судове засідання.

30 травня 2023 року заявник надіслав до суду додаткові пояснення де вказав, доказів повернення органом державної виконавчої служби стягувану без прийняття до виконання виконавчого листа на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 матеріали справи не містять а тому такий строк не сплив. Заявник надає практику Верховного суду.

Заявник надіслав до суду заяви про відкладення судового засідання призначеного на 04 липня 2023 року, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено.

ОСОБА_2 після ознайомлення з матеріалами справи надав заперечення проти заяви з доказами направлення іншим учасникам справи. ОСОБА_2 не погоджується з вказаною заявою стягувача та зазначає, що виконавчий документ за даною справою до виконання не приймався , тому строки давності пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривались. Таким чином, строк для пред`явлення виконавчого листа № 336/1531/16-ц від 30 травня 2017 року сплив 27 липня 2019 року, та в силу припиняю чого припису п. 17.4 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд не може видати дублікат.

Заявник в судове засідання 26 жовтня 2023 року не з`явився про час та місце розгляду заяви повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою проживання, проте згідно з довідкою ф. 20 адресат відмовився отримувати поштове відправлення.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, його неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, поданої заяви, оцінивши у сукупності усі надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 17.4 ч. 1 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2016 року, у справі № 336/1531/16-ц, задоволено заяву про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики на користь ОСОБА_1 в розмірі 103515,56 грн., в тому числі 78753,47 грн. неповернутої позики, 708,62 грн. суму індексу інфляції за час прострочення, 194,14 грн. три відсотки річних, 23877,33 грн. проценти за користування позикою.

Вказане рішення набрало законної сили 26 липня 2016 р.

На виконання зазначеного рішення видано виконавчі листи № 336/1531/16-ц від 30 травня 2017 року.

Представник позивача ОСОБА_3 отримав копію рішення суду яке набрало законної сили та виконавчі листи 30 травня 2017 року, про що міститься відмітка на відповідних заявах.

Відповідно до відповіді В.о. начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03 квітня 2023 року за № 21445 на на заяву про надання інформації повідомило, що перевіркою в АРМ «Виконавець», встановлено, що на примусове виконання до відділу був направлений виконавчий лист №336/1531/16-ц виданий 30.05.2017 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 103515,56 гри. (ВП №54170502).

19.06.2017 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання згідно п.8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в якому зазначено: «Відповідно до п. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленими ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: ч. 2 ст. 26 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної шити з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. В даному випадку стягувачем до заяви про примусове виконання рішення, не додано квитанцію про сплату авансового внеску».

Також, на примусове виконання до відділу був направлений виконавчий лист №336/404/16-ц виданий 30.05.2017 Шевченківським районним судом м, Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 11531,71 грн. (ВП №54170500).

19.06.2017 року державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання згідно п.8 ч, 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», в якому зазначено: «Відповідно до п. 1 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленими ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: ч. 2 ст.26 Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. В даному випадку стягувачем до заяви про примусове виконання рішення не додано квитанцію про сплату авансового внеску».

Вказані виконавчі документи були направлені стягувачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що виконавчі провадження було знищено, повідомити про місцезнаходження даного виконавчого листа з наданням відповідних документів не вбачається можливим.

Вказаний виконавчий документ повторно до відділу не надходив, станом на 03.04.2023 р. на примусовому виконанні у відділі не перебуває.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII в редакції, чинній на дату повернення виконавчого листа стягувачу (19.06.2017), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 5 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Судом встановлено, що 19.06.2017 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а тому строк пред`явлення виконавчого листа №336/404/16-ц виданий 30.05.2017, закінчився в липні 2019 року.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення (частина четверта статті 12 Закону N 1404-VIII).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону N 1404-VIII).

Підстави повернення виконавчого документа стягувачеві визначені у частині першій статті 37 Закону N 1404-VIII.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону N 1404-VIII у редакції, чинній на момент звернення стягувача з заявою).

Стягувач вважає, що згідно з практикою Верховного Суду Закон N 1404-VIII не виключає і не обмежує переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у разі повернення його стягувачеві з інших підстав, ніж визначені у частині першій статті 37 Закону.

Проте суд з таким аргументом стягувача не погоджується та зауважує, що з огляду на наведені приписи саме у випадках, визначених частиною першою статті 37 Закону N 1404-VIII для повернення виконавчого документа стягувачеві, застосовні приписи статті 12 цього Закону щодо переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Підстави повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання визначені у частині четвертій статті 4 Закону N 1404-VIII.

Державний виконавець 19.06.2017 року повернув виконавчі листи стягувачеві без прийняття до виконання на підставі пункту 8 частини 4 статті 4 Закону N 1404-VIII. Згідно з цим приписом виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що приписи законодавства для ефективності їхнього застосування слід тлумачити з урахуванням вимоги розумності (розсудливості). У випадку повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання можливість переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначеній вимозі не відповідає. Вочевидь, нерозумно застосовувати інститут переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, коли виконавчий документ був повернутий стягувачеві без прийняття до виконання.

Отже, приписи частини четвертої статті 4 Закону N 1404-VIII щодо повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання не передбачають можливості застосування приписів статті 12 цього Закону стосовно переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Такі висновки зроблені в постанові ВП ВС від 26 жовтня 2022 року у справі N 201/13239/15-ц (провадження N 14-75цс22) де зазначено, що у випадку повернення стягувачеві виконавчого документа без прийняття до виконання строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривається.

Судом встановлено, що 19.06.2017 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а тому строк пред`явлення виконавчого листа №336/404/16-ц виданий 30.05.2017, закінчився в липні 2019 року.

Посилання заявника на впровадження карантину є безпідставним, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа №336/404/16-ц виданий 30.05.2017, закінчився в липні 2019 року, ще до запровадження карантину.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання, що передбачено частиною шостою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа є факт пропуску стягувачем такого строку саме з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Як на поважність пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник посилався на те, що йому стало відомо, що ОСОБА_2 виїхав за межі України і він був впевнений, що виконання рішення затягується, саме у зв`язку з цим фактом. На початку 2023 року він дізнався, що ОСОБА_2 повернувся в Україну і 30 березня 2023 року ним було направлено звернення до Шевченківського відділу виконавчої служби м. Запоріжжя південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо стану виконання виконавчого провадження.

Такі доводи заявника суд не бере до уваги, оскільки це лише припущення заявника, вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Заявнику нічого не заважало з розумним інтервалом часу цікавитися станом виконавчого провадження та вчасно отримувати кореспонденцію.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд звертає увагу, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримав у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він з матеріалами виконавчого провадження.

Стягувач зобов`язаний здійснювати контроль за виконавчими документами при їх виконанні в органах виконавчої служби.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Доведеність поважності причин пропуску цього строку за правилами статті 81 ЦПК України покладається на заявника.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав.

В поданій до суду заяві заявник вказує загальні фрази щодо втрати виконавчих листів та посилається на позиції Верховного Суду, що виловлені у постановах проте на зазначає докази. Суд не бере до уваги вказані позиції оскільки в них викладені інші фактичні обставини, а ніж ті на які посилається заявник.

Стягувач протягом тривалого часу не цікавився ходом виконання судового рішення, із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів звернувся до суду лише 15 травня 2023 року.

Заявником не надано доказів щодо неможливості звернення до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа протягом періоду з 2017 року до липня 2019 року.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

Наявність норм Конституції України та положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Суд приходить до висновку, що оскільки заявником не доведено поважності причин пропуску строку для подання виконавчого листа до виконання, заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа.

Ставлячи питання про поновлення строків для його пред`явлення заявник повинен подати докази поважності причин пропуску цього строку, замість зазначення конкретних обставин представник заявника посилається лише на правові норми без зазначення відповідних доказів.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Із заявою про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу можна звернутися лише в межах строків пред`явлення їх до виконання. У разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 44 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі N 2-1316/285/11 (провадження N 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі N 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі N 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі N 2-162/12 (провадження N 61-14111св20), 12 листопада 2021 р. у справі N 2-2362/2010 (провадження N 61-13496св21).

Аналогічна позиція міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 січня 2020 року у справі N 760/6367/18 (провадження N 61-7357св19), коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви. Дана судова практика є сталою.

Оскільки строк для пред`явлення виконавчого документу № 336/1531/16-ц від 30 травня 2017 року до виконання сплив і суд дійшов висновку про відсутність підстав для його поновлення, відсутні підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

Керуючись статтями 258-260, 268, 433, п. 17.4 ч. 1 розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі № 336/1531/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконання обов`язку в натурі, - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Л.В. Петренко