Номер провадження: 22-ц/813/6569/23
Справа № 521/2932/23
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредиткою у розмірі 51 850,02 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 16.12.2010 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», шляхом підписання анкети-заяви на підставі якої відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ця заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, умови якого зобов`язався виконувати належним чином. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав та встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі відповідно до умов договору. Однак відповідач, отримавши кредитний ліміт та користуючись коштами банку, умови догову не виконував, заборгованість за кредитом та відсотками не погашав, у зв`язку з чим станом на 04.01.2023 року утворилася заборгованість у розмірі 51 850, 02 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 42 419,16 грн та відсотків у розмірі 9 430,86 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідач борг не повертає, банк звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 419,16 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні відсотків, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 430,86 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. В іншій частині апелянт просив рішення залишити без змін.

Таким чином рішення переглядається лише в частині відмови банку у стягненні з відповідача прострочених відсотків у розмірі 9 430,86 грн. В іншій частині рішення не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків, зважаючи на погоджений між сторонами розмір базової процентної ставки за користування кредитом 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості, який зазначений у довідці про умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача в цій частині є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по сплаті відсотків позивачу у анкеті-заяві від 16.12.2010 року, а витяг з Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 16.12.2010 року відповідач підписав анкету-заяву відповідно якої погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між ним та АТ КБ «Приватбанк» договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.48 ).

Того ж дня, відповідачем підписано довідку з умовами кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначена процентна ставка 2,5% в місяць (30% річних) на залишок заборгованості та інші платежі (а.с.49).

Вказана довідка на думку апелянта є складовою частиною спірного кредитного договору, яка доводить зобов`язання відповідача по сплаті процентів.

Однак, колегія суддів з такими доводами апелянта не погоджується, оскільки зі змісту довідки, на яку посилається позивач, вбачається, що своїм підписом відповідач підтверджує не прийняття на себе зобов`язань, наведених в цій довідці, а ознайомлення його з інформацією про фінансові умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та прикладами її використання.

До матеріалів справи позивач також надав паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 01.02.2022 року, як доказ того, що він так само є невід`ємною складовою частиною кредитного договору, в якому сторони узгодили між собою ставку договірних відсотків.

Колегія суддів звертає увагу на наступне.

Питання чи є паспорт споживчого кредиту невід`ємною складовою частиною кредитного договору, з огляду на його підписання споживачем, винесено Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на Об`єднану палату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначала, що Верховним Судом у складі колегії суддів Першої та Другої судових палат Касаційного цивільного суду сформульовано неоднакову практику у подібних правовідносинах.

Так, в одному випадку, у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20), у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19) Верховний Суд, дійшов висновку, що слід розцінювати паспорт споживчого кредиту як невід`ємну складову частину спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом; а в інших випадках, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) як пропозицію укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування.

Оскільки наведена судова практика містить протилежні висновки, 23 травня 2022 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного Суду у справі № 393/126/20 дійшов наступних висновків.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

В даному випадку вбачається, що паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем містить інформацію про умови кредитування різного типу видів кредитних карт: Універсальна, Універсальна Gold, Platinum картка. Підписавши його, відповідач підтвердив отримання та ознайомлення його з інформацією про умови кредитування запропонованих йому банківських карт. При цьому доказів про те, що з представлених на ознайомлення відповідачу для порівняння різних пропозицій кредитодавця, він обрав собі якийсь продукт та зобов`язався нести по ньому відповідні зобов`язання, матеріали справи не містять.

Таким чином, резюмуючи наведене, колегія суддів робить наступні висновки.

Довідка про умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем є переддоговірною формою ознайомлення відповідача із запропонованим йому банківським продуктом.

Довідка про умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» на яку посилається позивач в апеляційній скарзі, лише доводить інформацію до відповідача про умови кредитування картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а не виражає волю відповідача на погодження із запропонованими йому умовами цієї карти. Ознайомлення з роздруківкою про умови кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», її підписання, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в ній не відбувається фіксації волі сторін договору та його змісту, у звязку з чим не має підстав вважати, що відповідач погодився з наданими банком для ознайомлення умовами карти та що сторони у такий спосіб дотрималися усіх істотних умов договору, його форми та змісту.

Тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Що стосується самої анкети-заяви, то в неї процентна ставка не зазначена, вона лише відображає бажання відповідача стати клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та отримувати його банківські послуги. При цьому з якими саме умовами та правилами банківських послуг відповідач ознайомився та з ними погодився, підписуючи анкету-заяву, таких доказів позивач не надав. Та роздруківка з умов та правил, яка додана до позовної заяви, не містить підпису відповідача та є встановленим зразком/пам`яткою для всіх, без виключень, споживачів. Крім того, позивач в односторонньому порядку регулярно вносить до цих умов та правил відповідні зміни та може долучити до позовної заяви роздруківку, в редакції, яка найбільш сприятлива для нього. Тому до цих правовідносин застосування правил частини першої статті 634 ЦК України є неможливим. Схожі за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року провадження № 6-16цс15, від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17.

Таким чином, оскільки позивач не надав доказів про конкретно запропонований відповідачу банківський продукт, на умови якого останній погодився, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено обов`язку відповідача по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач наголошував на тому, що розмір процентної ставки за користування кредитом відповідно довідки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» погоджено сторонами у розмірі 2,5% на місяць (або 30% річних), а сам, відповідно до розрахунку заборгованості, застосовує ставку не лише 30% річних, а і 34,8%, 43,2%, 84%, 40,8%.... що не узгоджується зі змістом наведеної довідки, яка підписана споживачем в межах переддоговірної форми. При цьому самого договору про погодження сторонами розміру процентної ставки і виникнення обов`язку сплати процентів, як умов договору про надання кредиту позивачем не надано.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» -залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова