Провадження №: 4-с/755/150/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Дубенко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач - Акціонерне товариство «Універсал Банк», -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач - Акціонерне товариство «Універсал Банк».

Згідно заявлених вимог, представник скаржника просить суд: визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 ; скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 квітня 2014 року, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на все майно ОСОБА_1 , запис про обтяження №5398707.

Вимоги скарги мотивовано тим, що і серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з метою вчинення нотаріальної дії. Нотаріусом було виявлено наявність арешту всього майна ОСОБА_1 . З Державного реєстру речових прав убачається, що відносно ОСОБА_1 17 квітня 2014 року накладено арешт на все нерухоме майно на підставі постанови НОМЕР_1, виданої ВДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 . В той же час, відповідно до відомостей АСВП, будь-які відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 відсутні, а виконавче провадження НОМЕР_1 взагалі не вбачається. Відомості в Єдиному реєстрі боржників відносно ОСОБА_1 також відсутні. Представник скаржника зазначає, що жодних постанов державного виконавця, в тому числі й про накладення арешту, ОСОБА_1 не отримував. У серпні 2028 року заявник через свого представника звернувся до Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про скасування арешту та надання відомостей по виконавчому провадженню. 21 вересня 2023 року на електронну пошту представника заявника надійшла відповідь на заяву про скасування арешту та надання відомостей по виконавчому провадженні, яка оформлена листом №28.1/63787 від 18 вересня 2023 року, в якому повідомлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_1, в межах якого було винесено постанову про арешт майна боржника та внесений запис про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №5398707.

04 жовтня 2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1

ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, суб`єкт оскарження не вбачає підстав для скасування арешту боржника ОСОБА_1 та зазначає про знищення виконавчого провадження. Представник скаржника вважає бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не скасування арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 протиправною. На його думку, суб`єктом оскарження не доведено існування підстав збереження арешту накладеного на майно боржника у 2014 році.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено справу до судового розгляду.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат

Левикін В.Є., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав вимоги скарги в повному обсязі, просив її задовольнити та дав пояснення аналогічні доводам викладеним у скарзі. Додатково зазначив, що арешт накладається для забезпечення реального виконання рішення, однак виконавче провадження, в межах якого накладено арешт, закінчено та знищено. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив.

Представник Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, начальник відділу Р.Дзіжко направив до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволені скарги в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а не до суду або іншого органу, підстави для припинення чинності обтяження відсутні. На думку представника, будь-яких законних підстав для скасування арешту з майна боржника у державного виконавця не було, а скасування арешту державним виконавцем призвело б до порушення норм чинного законодавства, що могло привести до дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності. Зазначає, що станом на 16 жовтня 2023 року жодних коштів в рахунок погашення боргу за виконавчим листом, виданим 05 березня 2014 року за справою №755/3642/14-ц Дніпровського районного суду міста Києва, боржником на рахунок відділу сплачено не було, отже відсутні бідь-які законні підстави для скасування арешту майна боржника. На думку представника, ОСОБА_1 намагається уникнути виконання зобов`язань перед стягувачем, що може призвести до невиконання рішення суду.

Представник заінтересованої особи ПАТ «Універсал Банк» в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався.

За змістом ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Вислухавши пояснення представника скаржника, вивчивши доводи скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльність державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом установлено, що на виконанні у Слобожанському відділі державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження ВП НОМЕР_1 (спецрозділ) з виконання виконавчого листа №755/3642/14-ц від 05 березня 2014 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в сумі 209 868,97 грн. (а.с.11)

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зокрема, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. (ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідній редакції)

В ході проведення виконавчих дій примусового характеру державним виконавцем відділу 17 квітня 2014 року була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та внесений запис про обтяження - арешт нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №5398707. (а.с.8-10)

04 жовтня 2016 року в межах зазначеного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, відповідно до п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.11)

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Згідно ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Тож, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Після завершення виконавчого провадження ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, встановлювалось, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (стаття 57 Закону). Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 04 серпня 2023 року все майно ОСОБА_1 , серед іншого, обтяжене арештом, накладеним на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер НОМЕР_1, виданий 17 квітня 2014 року ВДВС Дніпропетровського РУЮ Статьєва А.В., номер запису про обтяження: 5398707 (спеціальний розділ). (а.с.8-10)

В листі Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 18 вересня 2023 року №28.1/63787, адресованому представнику боржника

ОСОБА_1 - адвокату Левикіну В.Є. зазначено, що не має підстав для скасування арешту боржника ОСОБА_1 , надати постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про закінчення виконавчого провадження та копії виконавчого документа не має можливості так, як виконавче провадження знищено. (а.с.11)

Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Разом з тим, Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документа, визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом..

Разом з тим, 05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, пунктом 5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень якого передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Оскільки 04 жовтня 2016 року виконавчий лист повернено стягувачу, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 04 жовтня 2019 року.

Станом на 22 вересня 2023 року - день звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду, відкриті виконавчі провадження відсутні.

В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 04 жовтня 2016 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №755/3642/14-ц від 05 березня 2014 року. Окрім цього, відсутні відомості про те, що наявні виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження, тобто на час розгляду цієї справи відсутні відомості про будь-які відкриті виконавчі провадження, за якими ОСОБА_1 є боржником.

Оскільки станом на день розгляду цієї справи виконавчий лист №755/3642/14-ц

від 05 березня 2014 року з жовтня 2016 року повторно не пред`явлений до виконання, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, суд дійшов переконання, що збереження більше 5 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Наявність, за твердженням Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заборгованості у ОСОБА_1 не спростовує висновків про те, зі спливом 7 років (з дня повернення виконавчого листа стягувачу та до дня звернення зі скаргою) відсутні підстави для збереження арешту на майно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому проваджені за відсутності виконавчих проваджень.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 липня

2023 року у справі №761/687/14.

Ані стягувачем, ані відділом державної виконавчої служби не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 в 2014 році.

Отже, встановивши неправомірну бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 за заявою останнього, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, суд убачає підстави для задоволення вимог скарги.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

21 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Левикіним В.Є. укладено договір №2109/23 про надання правової допомоги (а.с. 51-52).

За змістом п. 1 цього договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу із захист його інтересів у судовому порядку щодо оскарження бездіяльності Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту з майна клієнта та скасування арешту, накладеного на все майно клієнта, запис про обтяження №5398707.

Згідно п. 3.1. цього договору, гонорар адвоката за договором становить 2 000,00 грн за одну годину робіт, але не більше 15 000,00 грн загального гонорару.

На підставі даного договору, видано Ордер серії АЕ №1228625 на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Левикіним В.Є. (а.с.5).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №2109/23 від 21 вересня

2021 року, виданого адвокатом Левикіним В.Є., від ОСОБА_1 прийнято на підставі договору про надання правової допомоги №2109/23 від 21 вересня 2023 року кошти в розмірі

15 000,00 грн (а.с. 49).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання заяв по суті справи, інших заяв та клопотань, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, а й того, чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з тим адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Як убачається з Акту виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги №2109/23 від 21 вересня 2023 року, підписаного 09 жовтня 2023 року, адвокатом

Левикіним В.Є. було виконано роботи за договором на суму 23 000,00 грн, які складаються з наступного: усний аналіз спору та наданих клієнтом документа, попереднє усне консультування клієнта щодо підстав, порядку та строків оскарження бездіяльності державного виконавця -

2 години/ 4 000,00 грн; пошук та аналіз постанов Верховного Суду із наведеними у них правовими позиціями щодо подібних правовідносин у спорах про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця та скасування арешту майна - 4 години/8000,00 грн; складання скарги (в порядку ст.447 ЦПК України) на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - 4 години/ 8000,00 грн; складання клопотання про участь адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції -

30 хв/1000,0 грн та підготовка адвоката до судового засідання, в тому числі бронювання часу адвоката для участі в судовому засіданні - 1 година/2000,00 грн (а.с. 50).

Однак суд вважає завищеним визначений адвокатом як витрачений час (10 годин) на усний аналіз спору, консультуванню клієнта, пошук та аналіз постанов Верховного Суду, складання скарги, оскільки він є явно не пропорційним до предмета скарги.

Крім того, понесені скаржником витрати за витрачений адвокатом час на складання клопотання про участь адвоката у судовому засіданні в режимі відеоконференції та підготовки адвоката до судового засідання, в тому числі бронювання часу адвоката для участі в судовому засіданні не були неминучими, адже адвокат не був позбавлений можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21 вказав, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Оцінюючи надані скаржником докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що визначена представником скаржника сума в розмірі 15 000,00 грн є надмірною, виходячи з часу, необхідного адвокату на надання правової допомоги, беручи до уваги обсяг фактично наданий адвокатом послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), має бути зменшений до

6 000,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 133, 137, 141, 258-260, 353, 354, 447, 450, 451, 452 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), стягувач - Акціонерне товариство «Універсал Банк» - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17 квітня 2014 року, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на все майно ОСОБА_1 , запис про обтяження №5398707.

Стягнути з Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 20 жовтня 2023 року.

Суддя: