Справа № 361/7041/21
Провадження № 2/361/559/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

за участю секретаря судового засідання - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», третя особа: державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Дмитро Леонідович про визнання незаконним та скасування запису про право власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Дмитро Леонідович про визнання незаконним та скасування запису про право власності.

Позивач зазначав, що 19 липня 2007 року між АКБ «Форум» та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0064/07/00-Z, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США 00 центів, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит на умовах, встановлених кредитним договором та у строк до 19 липня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого заявник надав у заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,50 кв.м, житловою площею 42,30 кв.м.

У 2009 році ПАТ «Банк Форум» звернулось до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому банк просив розірвати кредитний договір, стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором та звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить заявнику.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі №2-251/10 позов ПАТ «Банк Форум» задоволено у повному обсязі.

Розірвано кредитний договір №0064/07/00-Z, укладений 19 липня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року у розмірі 485 431 грн 62 коп., з яких 450 824 грн 86 коп. (еквівалент 56 879,24 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2010 року 7,962 грн за 1 доллар США) - заборгованість за кредитом та відсотками, 34 606 грн 76 коп. - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків, а також 1 820 грн понесені судові витрати;

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 485 431 грн 62 коп. звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 .

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження визначивши початкову ціну реалізації в порядку виконавчого провадження.

Вказував на те, що він, не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся з відповідною апеляційною скаргою до Апеляційного суду Київської області. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року його (позивача) апеляційну скаргу відхилено, заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі №2-251/10 залишено без змін.

17 листопада 2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист у справі №2-251/10.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року визнано виконавчий лист №2-251/2010, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 17 листопада 2011 року у справі №2-251/10 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» 130 509 грн 36 коп. заборгованості за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року за рахунок стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2017 року у справі №361/1743/2017 залишено без змін ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» відхилено.

26 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір №0002/19/5 про відступлення прав вимоги.

На виконання вимог п. 1 договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 26 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. та зареєстрованим в реєстрі за №5225, на підставі якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» набула статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 19 липня 2007 року, що укладений в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0064/07/00-Z.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №2-251/10 з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-251/10 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року, а саме змінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста».

Відповідно до протоколу №06/08-2019 від 06 серпня 2019 року загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста» товариство перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

З урахуванням вищенаведених обставин, починаючи з 06 серпня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» набуло статусу іпотекодержателя за договором іпотеки від 19 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №5225 щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1

21 січня 2020 року рішенням державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецького Д.Л. за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності №35123621, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 28 квітня 2021 року №254716443.

Відповідно до даних вищеозначеної інформаційної довідки підставою для проведення державним реєстратором Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецьким Д.Л. реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» права власності на квартиру АДРЕСА_1 були наступні документи: - договір іпотеки від 19 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник С.А. та зареєстрований в реєстрі за №5225; - рекомендоване повідомлення №840 від 21 серпня 2019 року про вручення поштового відправлення, а саме: вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про усунення порушень №08/19-458 від 07 серпня 2019 року та вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про усунення порушень №08/19-459 від 07 серпня 2019 року; - рекомендоване повідомлення №751 про вручення поштового відправлення.

Між тим, в порушення вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержателем не було надано наступні документи: довідку іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов?язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; відомості (висновок) про вартість предмета іпотеки, визначену суб?єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; заяву, що підтверджує згоду іпотекодавця - громадянина України на набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, справжність підпису на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У той же час, наголошував на тому, що діючим законодавством не передбачено можливості звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки на підставі (шляхом) реєстрації за ним уповноваженим суб?єктом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, за умови наявності ухваленого раніше судового рішення про звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки, яке набрало законної сили та у межах якого відбулося часткове виконання.

Отже, на думку позивача, рішенням про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 21 січня 2020 року фактично протиправно змінено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 19 липня 2007 року, який був визначений заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі №2-251/10, зокрема через реалізацію предмету іпотеки - трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , належної на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну реалізації в порядку виконавчого провадження.

Крім того, зауважував, що ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» було відомо про факт часткового виконання ним заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року у справі №2-251/10 у межах виконавчого провадження №50838898, відкритому на підставі виконавчого листа за №2-251/10, що, у свою чергу підтверджується змістом ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року у справі №361/1743/2017.

Поряд з цим, на момент прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» ця квартира використовувалася іпотекодавцем (майновим поручителем) ОСОБА_1 як його місце постійного проживання разом з членами його сім?ї, а саме: сином ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та донькою ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 08 лютого 2018 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області. Відтак, вказаним державним реєстратором було грубо порушено імперативні вимоги п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати запис про право власності №35123621, внесений до Державного реєстру прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецького Д.Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50744421 від 21 січня 2020 року, відповідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» є власником квартири АДРЕСА_3 ; стягнути із відповідача на його користь понесені судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сподар А.В. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» - адвокат Старча А.В. позов не визнав, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказував на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У судове засідання третя особа - державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Д.Л. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0064/07/00-Z, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 40 000 доларів США 00 центів, а згідно із додатковою угодою №2 від 18 жовтня 2007 року кредит у сумі 60 000,00 доларів США на строк з 19 липня 2007 року до 18 липня 2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з 13% річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 19 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого заявник надав у заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,50 кв.м, житловою площею 42,30 кв.м.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 жовтня 2011 року, задоволено в повному обсязі позовні вимоги у справі №2-251/10 за позовом ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2010 року розірвано кредитний договір №0064/07/00-Z, укладений 19 липня 2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_2 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0064/07/00- Z від 19 липня 2007 року в розмірі 485 431 грн 62 коп., з яких 450 824 грн 86 коп. (еквівалент 56 879,24 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2010 року 7,962 грн за 1 долар США) - заборгованість по кредиту та відсотках, 34 606 грн 76 коп. - пеня за несвоєчасне сплату кредиту та відсотків, а також 1 820 грн понесена з судових витрат; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 485 431 грн. 62 коп. звернуто стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 ; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження визначивши початкову ціну реалізації в порядку виконавчого провадження.

17 листопада 2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області на підставі вищевказаних рішень суду видано виконавчий лист №2-251/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року в розмірі 485 431 грн 62 коп., з яких 450 824 грн 86 коп. (еквівалент 56 879,24 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2010 року 7,962 грн за 1 долар США) - заборгованість по кредиту та відсотках, 34 606 грн 76 коп. - пеня за несвоєчасне сплату кредиту та відсотків, а також 1 820 грн понесена з судових витрат; в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 в розмірі 485 431 грн 62 коп. звернення стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 ; визначення способу реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження визначивши початкову ціну реалізації в порядку виконавчого провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2017 року визнано виконавчий лист №2-251/2010, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області 17 листопада 2011 року у справі №2-251/10 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Форум» 130 509 грн 36 коп. заборгованості за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року за рахунок стягнення на предмет іпотеки, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1

26 березня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» укладено договір №0002/19/5 про відступлення прав вимоги.

Цього ж дня підписано реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26 березня 2019 року. Зокрема, у пункті 188 боржником значиться ОСОБА_2 за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року.

26 березня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Веста» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки.

Згідно із пунктом 1.1. вказаного договору у зв`язку з укладенням між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору №0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26 березня 2019 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами згідно з додатком №1 вказаного договору, разом з усіма додатками до них та додатковими договорами, договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладенням у новій редакції, укладеними між первісним іпотекодержателем та боржниками/ іпотекодавцями. Первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних первісному іпотекодержателю згідно з договорами іпотеки, укладеними між первісним іпотекодержателем та боржниками /іпотекодавцями.

Відповідно до пункту 1.4 предметами іпотеки, визначеними договорами іпотеки, є нерухоме майно, вказане у додатку 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно із пунктом 2.2 права за договорами іпотеки вважаються відступленими з моменту укладення цього договору та його нотаріального посвідчення.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року замінено сторону у виконавчому провадженні №50838898, відкритому на підставі виконавчого листа №2-251/10 з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської від 20 жовтня 2010 року у цивільній справі №2-251/10 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0064/07/00-Z від 19 липня 2007 року, а саме замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Веста».

Відповідно до протоколу №06/08-2019 від 06 серпня 2019 року загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Веста» товариство перейменовано на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закону про іпотеку), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку).

Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України.

Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі №22-ц/796/716/2014 (провадження №6-1080цс15) та від 09 вересня 2014 року у справі №922/3658/13 (провадження №3-71гс14).

Згідно із частиною першою статті 7 Закону про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 33 Закону про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі» («Kudla v. Poland», заява №30210/96, § 158), 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України» («Garnaga v. Ukraine», заява №20390/07, § 29).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. ЄСПЛ у рішенні від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» («Chahal v. the United Kingdom», заява №22414/93, § 145) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається законом або договором, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02, § 75).

Таким чином, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні ЄСПЛ від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Конституційний Суд України в пункті 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відтак, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Так, відповідно до пунктів (абзаців) 1-3 частини третьої статті 26 Закону про державну реєстрацію прав (у редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

За таких обставин у зв`язку із викладенням статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у новій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування статті 26 Закону про державну реєстрацію прав у новій редакції при вирішенні спорів у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 року у справах №906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30.06.2020 року у справі №922/3130/19, від 14.07.2020 року у справі №910/8387/19, від 20.08.2020 року у справі №916/2464/19, від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, від 18.11.2020 року у справі №154/883/19-ц, від 13.10.2021 року у справі №161/15629/19.

Тому, зважаючи на те, що позов подано до суду 09 серпня 2021 року, а з 16 січня 2020 року матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, наявні достатні підстави вважати, що за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту стверджуваних ним порушених прав у спосіб, зазначений у позовній заяві, а саме шляхом скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Подібний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 року у справі №925/1550/19 (в якій позов було подано до 16.01.2020 року, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій були ухвалені пізніше вказаної дати).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону про державну реєстрацію прав). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (провадження № 12-135гс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів.

Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18), від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18 (провадження №12-148гс19).

За таких обставин скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» не є ефективним способом захисту порушеного права, адже задоволення такої позовної вимоги не відновить права власності позивача ОСОБА_1 на спірне майно, за захистом якого позивач звернувся до суду.

Ефективним способом захисту у спірних правовідносинах є вимога позивача про витребування майна від ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Виходячи зі змісту частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (такий правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 року у справі №920/301/18, від 25.06.2019 року у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 року у справі №902/377/19).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 258-259, 263-265, 350, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», третя особа: державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Дмитро Леонідович про визнання незаконним та скасування запису про право власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський