Справа № 638/3621/19
Провадження № 2/638/398/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Харків

року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Мяснянкіної Г.В., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 540099,55 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, в забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по договору прийняті порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Банк свої зобов`язання виконав, позичальник належним чином зобов`язання не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 540099,55 грн. Через не виконання відповідачами своїх зобов`язань позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість та судові витрати по справі.

Заочним рішенням суду від 28.11.2019 року позовні вимоги АТ Укрсиббанк задоволені.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 28.11.2019 року, скасовано заочне рішення суду від 28.11.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явились у судове засідання, про день та час розгляду повідомлені своєчасно та належним чином.

Разом з цим, з часу скасування заочного рішення суду, тобто з 16.03.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 неодноразово подавались до суду клопотання та заяви про відкладення розгляду справи з різних підстав, а саме участь в іншому судовому процесі, врегулювання даного питання мирним шляхом. Такі дії суд розцінює як намагання відповідача ухилитися від виконання взятих зобов`язань перед банком.

Враховуючи викладене, належне повідомлення учасників процесу про день та час розгляду справи, тривалість часу перебування справи в провадженні суду, діючий воєнний стан в країні, зібрані у справі докази, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суду прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін та підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до настпуного.

У відповідності до ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).

15.06.2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами №0 за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 538227,10 грн шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок, за користування кредитними коштами встановлюється фіксована процентна ставка у розмірі 15 відсотків річних, розмір ануітетного платежу складає 7016 грн, день сплати 15 число кожного місяця. За договором поруки від 15.06.2016 року №265541 та №265542 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручаються перед кредитором за виконання зобов`язань боржника перед кредитором, що виникли з основного договору.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір та договір поруки встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За положенням ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За положеннями статті 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З метою досудового врегулювання спірних правовідносин у 17.01.2019 року позивач звертався до відповідачів з вимогами про дострокове повернення кредиту в добровільному порядку, але останні свої зобов`язання не виконують.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Внаслідок невиконання відповідачами умов договору утворилась заборгованість у розмірі 540099 грн 55 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 530308,37 грн, заборгованість за процентами - 6050,06 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 384,45 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами - 3356,67 грн.

Кредитні правовідносини між банком та відповідачем є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

Суд вважає, що розмір заборгованості відповідає розрахунку, наданого суду та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 1054,1049,554,543,509,525,526 Цивільного кодексу України, ст.ст.13,81,141,274-279,280-282,263-265,352,354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (м.Київ, вул.Андріївська, 2/12, код 09807750) до ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 у розмірі 540099 (п`ятсот сорок тисяч дев`яносто дев`ять) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 8101 (вісім тисяч сто одну) грн 49 коп. по 2700 грн 50 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий