Провадження № 2-з/638/126/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю секретаря судового засідання - Орос О.В., - Шевцової А.Р.,

розглянувши заяву директора товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенка М.Е. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Директор товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив суд накласти арешт на все майно в межах суми позову 13176,50 доларів США, що належить відповідачу і знаходиться у нього.

Заяву мотивовано тим, що відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання та розуміючи наявність заборгованість за кредитним договором двічі здійснив відчуження нерухомого майна, яке в подальшому передано в іпотеку та змінено площу, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 може вдатись й до інших дій, які ускладнять виконання можливого рішення суду про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, викладені в заяві доводи та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Орос О.В. перебуває цивільна справа № 638/14908/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В даному позові товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму трьох відсотків річних в розмірі 13176,50 доларів США.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1, 2, 4 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, необхідно зазначити, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі, в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому, існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Арештоване майно слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

Однак, позивачем не наведено конкретний перелік належного відповідачу рухомого та нерухомого майна, рахунків із зазначенням їх ідентифікуючих ознак, не обґрунтовано кількість та вартість майна, за рахунок якого позивач пропонує здійснити за необхідності задоволення його грошових вимог до відповідача.

До того ж, матеріали справи не містять в собі належних та достатніх, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України, доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який вказує позивач у заяві про забезпечення позову. Посилання представника позивача у заяві про забезпечення позову лише на ймовірну можливість того, що відповідач, може вжити заходів щодо відчуження належного йому майна, перелік якого не наводиться, є припущенням, і не може бути достатньою підставою для задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

З дослідженої судом заяви про забезпечення позову вбачається, що представником позивача відомості про наявність у відповідача банківських рахунків, щодо номерів рахунків відповідача, назв відповідних банківських установ, в яких вони відкриті тощо, не надані, жодних доказів до заяви про забезпечення позову не долучено.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно не відповідає вимозі щодо надання заявником суду відомостей щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для забезпечення позову та накладення арешту на все наявне у відповідача майно.

Крім того матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів заявника про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене чи відповідач буде ухилятись від виконання такого рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви директора товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - Романенка М.Е. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Орос