У Х В А Л А

13.11.2023 Справа №607/21721/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Братасюк В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області. Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, національної поліції України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до відповідачів Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області. Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, національної поліції України про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури або суду. В прохальній частині позову просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь Позивача - ОСОБА_1 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним проведенням обшуку і оглядів та обмеженням права власності.

Водночас позивач просить звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, зокрема ст.2, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на зазначене можна прийти до висновку, що право на відшкодування шкоди виникає виключно за наявності вищевказаних підстав в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, водночас право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.

Отже, чинним законодавством чітко визначено підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

У даному випадку із змісту позову слідує, що ОСОБА_1 перебуває у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні №0001112 від 04.07.2023 року за ч.3 ст. 209, ч. 4 ст. 240 КК України, в межах якого були проведенні огляди та обшуки на підставі ухвал слідчих суддів Печерського районного суду м.Києва, які на думку позивача проведено незаконно, та зазначає порушення норм чинного законодавства які було допущено під час під час проведення обшуку та оглядів, які як відзначає суд можуть бути предметом розгляду скарги в порядку КПК України на незаконний обшук і огляд. Однак які саме рішення і дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду беззаперечно є незаконними, в розумінні вище зазначеного, позивач не вказує та не посилається на докази, які могли б підтвердити такі обставини.

Окрім того, відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач не сплатив судовий збір при зверненні до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що заявлені ним вимоги не підлягають оплаті судовим збором з посиланням на п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Так, згідно із п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Виходячи з викладених норм, та конкретних обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути віднесені до категорії пільгових вимог, за подачу яких, судовий збір не сплачується, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку позивач визначив у грошовому вимірі 1 000 000 гривень, то Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц зазначив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою.

Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, позивач повинен сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру у розмірі 13420 гривень.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону, позовну заяву слід залишити без руху і надати позивачу строк до десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме:

-конкретизувати зміст позовних вимог до кожного із відповідачів, зокрема зазначити в чому саме полягає порушення відповідачами прав позивача. Визначити спосіб захисту що передбачений ст.16 ЦК України або ж такий, що не суперечить чинному законодавству;

-викласти обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначивши докази, що підтверджують вказані обставини;

-сплатити судовий збір в розмірі 13420 гривень та надати суду оригінал квитанції про його сплату.

При цьому, суд зазначає, що у випадку невиконання вимог суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та буде повернута позивачу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.175, 177, 185 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби в Тернопільській області. Держави Україна в особі Офісу Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, національної поліції України про відшкодування шкоди залишити без руху, надавши позивачу строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, для усунення вказаних недоліків.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена.

СуддяВ. М. Братасюк