Справа № 758/4074/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представника позивача - Глущенка А.В. ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом Київської міської ради до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та приведення у придатний для користування стан,

в с т а н о в и в :

Київська міська рада (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни (далі - відповідач-2, приватний нотаріус), Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» (далі - відповідач-3, ТОВ «КУРСОР-АВТО»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича (далі - відповідач-4, приватний нотаріус), у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553 на об`єкт нерухомого майна, що розташований на земельній ділянці обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ТОВ «КУРСОР-АВТО»;

- зобов`язати відповідача-3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 19,4 кв.м у АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що відповідач-2 прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376, яким за ОСОБА_2 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме гараж № НОМЕР_1 ряд № НОМЕР_2 . Надалі відповідач-4 прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553, а саме зареєстровано право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ТОВ «КУРСОР-АВТО». Позивач як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_2 , ні ТОВ «КУРСОР- АВТО», ні іншим особам у власність чи користування не приймав, документи, що посвідчують право користування нею відсутні. А тому дані факти дають підстави вважати, що ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на зазначеній вище земельній ділянці, яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розрібні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження. Дані факти свідчать про намагання відповідача-1 в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді м. Києва згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Щодо неправомірних дій та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватних нотаріусів позивач зазначає, що всупереч пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватним нотаріусом не зроблено обов`язковий запит до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» щодо правомірності посвідченого права власності за ОСОБА_2 зазначеного об`єкта нерухомого майна.

Щодо самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, позивач зазначає, що право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29.10.2019 повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою в АДРЕСА_1 , не проводилась реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 в ГБК «Вікторія». Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.01.2020 повідомлено, що Департаментом за адресою АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось. Отже, вважає, що в діях відповідача-1 та відповідача-3 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки на АДРЕСА_1 . Оскільки земельна ділянка на АДРЕСА_2 не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, таке майно підлягає знесенню. Таким чином особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Відповідач-2 подав відзив, який містить заперечення на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з таким. Оскаржувані у позові реєстраційні дії відповідача-2 у цій справі стосуються об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 000 «гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 », який розташований за адресою: «м. Київ, «Вікторія» гаражний автокооператив (Подільський р-н), адреса ГК: проспект Правди 39». Зазначений гараж був побудований господарчим способом в автокооперативі «Вікторія» та введений в експлуатацію у 1990 році. Зазначені особливості об`єкта нерухомості - гараж автокооперативу, побудований у 1990 році зумовлюють спеціальний порядок реєстрації права власності на нього відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Постанова № 1127). Для державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 за адресою м. Київ, гаражний автокооператив «Вікторія», заявником був поданий повний комплект документів, що вимагається для реєстрації відповідно до п.п. 42, 81 Постанови № 1127. Встановивши повноту, правильність та належність документів, поданих для реєстрації права на гараж відповідно до Постанови № 1127, та прийшовши до висновку про відсутність підстав для зупинення чи відмови у реєстрації, відповідач-2 правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 № 48522376. Щодо обов`язкового запиту в органи БТІ, на які посилається позивач у позовній заяві, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідні запити повинні здійснюватися реєстратором лише у разі, якщо такі відомості необхідні реєстратору для проведення державної реєстрації прав, доступ до відповідних документів чи відомостей відсутній, вони не подані заявником або відсутні у державних реєстрах. В той же час, повідомляє, що у випадках первинної реєстрації прав власності на гараж, за відсутності запису у Державному реєстрі прав, відповідач-2 звертався до Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» із запитом про наявність/відсутність державної реєстрації прав на гараж згідно з даними реєстрових книг Бюро. Крім того, відповідач-2 звертає увагу про неналежне обрання позивачем способу захисту прав, з огляду на те, що за оскаржуваним рішенням відповідачем-2 не здійснювалася реєстрація прав на земельну ділянку, а реєструвалося право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, відомості про що наявні у поданому позивачем витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так само, у зазначеному витязі відсутні відомості про земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , про яку йдеться у позовних вимогах. Таким чином, оскаржуване рішення відповідача-2 від 04.09.2019 № 48522376 не має відношення до земельної ділянки, про яку йдеться у позовних вимогах.

Відповідач-3 подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у позові повністю. Зазначає, що відповідно до наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності за відповідачем-3 на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 було зареєстровано відповідачем-4 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер: 7941, 7942, виданий 20.12.2019. Зважаючи на те, що право власності на зазначений гараж вже було зареєстроване в Державному реєстрі прав за фізичною особою ОСОБА_2 та не перебувало у спільній власності, інших документів для реєстрації права власності відповідача-3 на цей гараж не вимагалося. Таким чином, жодних порушень при державній реєстрації права власності ТОВ «КУРСОР- АВТО» на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що розташований в гаражному автокооперативі «Вікторія» на проспекті Правди, 39 в м. Києві, допущено не було. ТОВ «КУРСОР-АВТО» є правомірним володільцем та законним набувачем прав на зазначений гараж, у зв`язку з чим доводи позивача про незаконну реєстрацію прав власності на гараж за відповідачем-3 є безпідставними та необґрунтованими. Крім того, згідно з доданих до цього відзиву документів гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 розташований в гаражному автокооперативі «Вікторія» та був побудований та введений в експлуатацію господарюючим способом. Автокооператив « Вікторія » було створено в 1997 році. Діяльність кооперативів в ті роки регулювалась Законом СРСР №8998-11 від 26.05.1988 «Про кооперацію в СРСР». Вважає, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» на пр. Правди, 39, у м. Києві без надання згоди відповідного державного органу на надання земельної ділянки для забезпечення діяльності кооперативу за вказаною адресою була б неможливою, а за відсутності доказів на підтвердження протилежного, законність користування гаражним кооперативом «Вікторія» земельною ділянкою №91:066:0005 (що між іншим підтверджується витягом з бази даних міського земельного кадастру) на момент будівництва гаражів є безспірним фактом. Таким чином, зважаючи на те, що реєстрація гаражного автокооперативу «Вікторія» могла мати місце лише за умови надання згоди відповідного державного органу, землевласника або землекористувача на користування земельною ділянкою за адресою реєстрації кооперативу ( АДРЕСА_1 ), а доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано, а також беручи до уваги, що спорудження та експлуатація гаражів є основним напрямком діяльності гаражного кооперативу та безпосередньою підставою його створення, будівництво гаражу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 в гаражному автокооперативі «Вікторія» перебувало в межах правового поля того часу, не є самочинним будівництвом та не підлягає знесенню з підстав, вказаних позивачем в позовній заяві.

Відповідач-4 подав відзив, відповідно до якого просить відмовити у позові повністю, зазначаючи таке. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач-4 керувався вимогами та порядком реєстрації речових прав на нерухоме майно, що передбачений Постановою №1127, з урахуванням особливостей реєстрації права власності при внесенні майна у статутний капітал. Такий порядок реєстрації регламентований п. 48 Постанови № 1127, у якому зазначено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Оскільки відомості про гараж, що передавався у статутний капітал уже були внесені до Державного реєстру прав, гараж не перебував у спільній власності та передавався фізичною особою, для вчинення даної реєстрації згідно з п. 8 Постанови № 1127 реєстратору подається акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Відтак для державної реєстрації права власності на гараж № НОМЕР_3 , ряд № НОМЕР_2 за адресою м. Київ, гаражний автокооператив «Вікторія», заявником було подано акт приймання-передачі нерухомого майна за рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «КУРСОР-АВТО», серія та номер: 7941, 7942, виданий 09.01.2020, видавник: Падалка P.O., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, про що наявні відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з зазначеним, відповідач-4 правомірно та законно прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.01.2020 № 50633553. Щодо обов`язкового запиту в органи БТІ зазначає, що відповідні запити повинні здійснюватися реєстратором лише у разі, якщо такі відомості необхідні реєстратору для проведення державної реєстрації прав, доступ до відповідних документів чи відомостей відсутній, вони не подані заявником або відсутні у державних реєстрах. Крім того, вважає, що позивач не довів з посиланнями на конкретні норми законодавства та належні докази, у чому саме полягала стверджувана неправомірність, незаконність чи протиправність дій відповідача-4, які саме порушення яких норм законодавства були допущені відповідачем-4 та якими є нормативні та фактичні підстави для скасування рішення відповідача-4 про реєстрацію прав. Також зазначає про неналежне обрання позивачем способу захисту прав з огляду на те, що за оспорюваним рішенням відповідачем-4 не здійснювалася реєстрація прав на земельну ділянку, а реєструвалося право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж, відомості про що наявні у поданому позивачем витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так само, у зазначеному витязі відсутні відомості про земельну ділянку, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , про яку йдеться у позовних вимогах. Таким чином, оскаржуване рішення відповідача-4 від 13.01.2020 №50633553 не має відношення до земельної ділянки, про яку йдеться у позовних вимогах.

Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження терміном на тридцять днів.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу №758/4074/21 до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві. Додатково зазначив, що на зазначеній земельній ділянці планується будівництво метро, про що є розпорядження на сайті Київської міської ради, а тому у зв`язку з суспільною необхідністю зазначене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідач-1 та представник відповідача-3 у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач-2, відповідач-4 у судове засідання не з`явилися, подали на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності приватних нотаріусів. У позові просять відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи.

Заслухавши представника позивача у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступні обставини.

31 січня 2020 року Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (обліковий код: 91:066:0005) у Подільському районі міста Києва та за результатами якого складено Акт обстеження земельної ділянки №20-0050-07. Обстеження проведено на підставі Поряду здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890.

За результатами зазначеного обстеження земельної ділянки 31.01.2020 було встановлено, що земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 згідно з даними міського земельного кадастру обліковується за гаражним автокооперативом «Вікторія»; за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) зазначеної земельної ділянки в користування (власність); інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у державному земельному кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у міському земельному кадастрі відсутня; зазначена земельна ділянка огороджена парканом та охороняється, в її межах розташовано індивідуальні збірно- розбірні та цегляні гаражі у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони.

Позивач зазначає, що Київська міська рада як єдиний розпорядник земель комунальної власності жодних рішень щодо передачі вищезазначеної земельної ділянки під будівництво у власність чи у користування не приймала. На думку позивача, відповідач-1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , та має намір у незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді міста Києва.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 17.03.2021) вбачається, що на підставі рішення приватного нотаріуса Шевченко О.В. від 04.09.2019, індексний номер: 48522376, про державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 19,4 кв.м. за адресою місцезнаходження гаражного автокооперативу «Вікторія»: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване на підставі на підставі довідок гаражного автокооперативу від 08.08.2019 №73 та від 08.08.2019 №72.

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (станом на 14.03.2021) вбачається, що Гаражний автокооператив «Вікторія» (м. Київ, проспект Правди, 39) був зареєстрований 04 червня 1997 року, всього - 253 члени кооперативу.

Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «Вікторія» від 08.08.2019 №73 ОСОБА_2 є членом гаражного автокооперативу «Вікторія» (м. Київ, пр. Правди, 39. Згідно з витягом з технічної документації земельна ділянка, на якій розташований автокооператив «Вікторія», зареєстрована в Головному управлінні земельними ресурсами під кадастровим номером №:91:066:0005, площа земельної ділянки складає: 14 548 кв.м.

Відповідно до Довідки гаражного автокооперативу «Вікторія» від 08.08.2019 №72 ОСОБА_2 є дійсно членом гаражного автокооперативу «Вікторія» та власником гаражу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований господарчим способом, сума паю в розмірі 1500,00 грн станом на 2015 рік сплачена ОСОБА_2 у повному обсязі. Згідно з зазначеною довідкою, за рішенням Київської міської ради від 23.10.2013 №342/9830 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,45 га для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Право приватної власності, зареєстроване за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , загальною площею 19,4 кв.м. за адресою місцезнаходження гаражного автокооперативу «Вікторія»: АДРЕСА_1 , було припинено 09 січня 2020 року; 13 січня 2020 року вказані відомості внесено до Реєстру приватним нотаріусом Падалкою Р.О., індексний номер рішення: 50633553.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (станом на 17.03.2021) також вбачається, що за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 13.01.2020 № 50633553, за ТОВ «Курсор-Авто» було зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) на підставі Акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ «Курсор-Авто», серія та номер:7941,7942, виданий 09.01.2020.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Крім того, варто зазначити, що необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є доведена належними доказами наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою та другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, право власності припиняється у випадках встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З`ясовано, що зазначена земельна ділянка перебуває в комунальній власності м.Києва.

Документів, які б засвідчували наявність в ОСОБА_2 та/або ТОВ «КУРСОР-АВТО» права власності (користування) спірною земельною ділянкою суду не представлено.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка площею 1, 4548 га (обліковий код: 91:066:0005) на АДРЕСА_1 обліковується за гаражним автокооперативом «Вікторія», членом якого є ОСОБА_2 .

На вказаній земельній ділянці знаходиться гараж пл. 19,4 кв.м., який ідентифікується згідно технічної документації як гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 .

Оскільки законодавством не передбачено процедури виділення земельних ділянок окремим членам авто-гаражних кооперативів, судом перевірено прийняття відповідних рішень щодо гаражного автокооперативу «Вікторія» та з`ясовано, що в останнього відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку.

Водночас відповідно до правового висновку Верховного Суду (постанова від 15.02.2018 у справі № 910/5702/17) під час вирішення питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.

Зокрема, при вирішенні спору дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Судом з`ясовано, що розпорядженням Київського міського голови № 969-мг від 03.08.2001 «Про погодження місць розташування об`єктів» гаражному автокооперативу «Вікторія» було погоджено місце розташування автостоянки на АДРЕСА_1 на землях міської забудови орієнтовною площею 1,045 га.

В подальшому, на підставі Рішення Київської міської ради № 342/9830 від 23.10.2013 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гаражному автокооперативу «Вікторія» на АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки» гаражному автокооперативу «Вікторія» було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 1,45 га в короткострокову оренду на 5 років для експлуатації та обслуговування гаражів та автостоянки.

Як вбачається з витягу з земельного кадастру, земельна ділянка, на якій розташований автокооператив « Вікторія », зареєстрована в Головному управлінні земельних ресурсів під кадастровим номером № :91:066:0005, площа земельної ділянки складає 14 547,93 кв.м.

Положеннями ст. 41 Земельного кодексу України та нормами Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням від 20.04.2017 № 241/2463 передбачено можливість передачі земельних ділянок гаражно-будівельним кооперативам.

Отже у справі встановлений факт вжиття заходів по оформленню спірної земельної ділянки за гаражно-будівельним кооперативом та його можливість претендувати на отримання цієї ділянки для здійснення своєї діяльності, а тому відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення з боку члена кооперативу, а відтак і бути підставою для застосування щодо нього приписів статті 212 Земельного кодексу України.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Вирішуючи питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки, необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою за відсутності документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого користування земельною ділянкою як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно встановити наявності чи відсутності в особи в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки не є тотожним користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 Земельного кодексу України).

Позивач доводить зазначену обставину з покликанням на те, що земельна ділянка, на якій збудований гараж, не була відведена у відповідності до вимог законодавства для будівництва об`єктів нерухомого майна, відсутні дані щодо видачі дозвільних документів, посилаючись при цьому на положення Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності».

Так, заявлені позовні вимоги про звільнення спірної земельної ділянки та повернення її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан фактично означає знесення належного відповідачу-3 на праві власності гаражу, оскільки будь-яке його переміщення є неможливим без його знецінення (знищення) та зміни його призначення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України самочинне будівництво підлягає знесенню виключно у разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб.

Відомості про порушення будівництвом спірного гаражу прав третіх осіб матеріали справи не містять.

Крім того, суд звертає увагу, що факт самочинного будівництва підлягає встановленню відповідно до правил передбачених ст. 376 Цивільного кодексу України в межах окремого позову, і належним способом захисту порушеного права має бути вимога про знесення самочинного будівництва. Однак у даній справі позивачем не доведено факту самочинного будівництва шляхом надання належних та допустимих доказів відповідно до ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Також під час розгляду справи з`ясовано, що гаражним автокооперативом «Вікторія» ініційовано процедура відведення вказаної земельної ділянки про що свідчать рішення Київської міської ради №342/9830 від 23.10.2013, остаточного рішення органу місцевого самоврядування про відмову у наданні зазначеної земельної ділянки у користування суду не надано.

В цьому контексті, суд нагадує що знесення нерухомого майна є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі №21-1959а16).

Також, у зв`язку з наявністю відомостей щодо будівництво здійснено в 1992 році, матеріали справи не містять будь-яких доказів своєчасного реагування контролюючими органами за використанням і охороною земель у місті Києві з даного приводу.

Суд враховує положення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб було дотримано обґрунтовану пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Європейський суд з прав людини вказав, що право власності заявниці на гараж та його постійний характер не ставилися під сумнів двадцять років, поки не почалося нове дороговартісне будівництво на ділянці, яка збіглася з місцем розташування гаража заявниці. «Самовільний» характер користування заявницею земельною ділянкою у цій справі виник не в результаті порушення законодавства на момент будівництва її гаража, а, насамперед, у результаті розвитку українського законодавства в рамках переходу від радянського законодавства, яке не визнавало право приватної власності на землю та оренду у класичному сенсі, до системи, що ґрунтувалася на праві власності та наданні землі в оренду, які наразі характеризують українське земельне законодавство. Усталеним принципом практики суду є те, що умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є важливими для оцінки, чи зберігає оскаржуваний захід необхідний справедливий баланс, і, зокрема, чи покладає він на заявника непропорційний тягар. До заявниці ставилися як до особи, яка самовільно зайняла земельну ділянку та не мала права не лише на відшкодування, але, у принципі, була зобов`язана відшкодувати владі міста витрати, понесені у зв`язку зі знесенням її гаража. Специфічний характер її ситуації до уваги взято не було. У такій ситуації, коли проект будівництва був, насамперед, спрямований на розбудову житла з метою отримання приватної комерційної вигоди, хоча він також оцінювався національними органами державної влади з точки зору інтересів суспільства через сприяння збільшенню та оновленню наявного житлового фонду, відповідати вимогам статті 1 Першого протоколу до Конвенції могло б лише відшкодування, визначене порядком, який гарантує загальну оцінку наслідків експропріації, у тому числі присудження компенсації, яка відповідатиме ринковій вартості відчуженого майна. Жодної такої компенсації разом із належними гарантіями заявниці запропоновано не було» (SVITLANA ILCHENKO v. UKRAINE, № 47166/09, § 63 - 64, 71, 75-76, ЄСПЛ, від 04 липня 2019 року).

Стороною позивача не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, у чому саме полягає суспільний інтерес, який би виправдовував позбавлення права власності.

Доводи представників про будівництво метрополітену через зазначену земельну ділянку не підтверджені жодними доказами, які долучені до матеріалів справи, такі відомості не зазначалися стороною позивача у заявах позивача по суті справи, а тому підлягають доведенню у відповідності до вимог 81 ЦПК України.

Будь-яких клопотань позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням відповідно до ст. 85 ЦПК України стороною позивача не заявлялося.

Відповідно до ч. ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того щодо вимоги позивача про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан, суд зазначає, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено, що попередній стан земельної ділянки змінений, а земельна ділянка не придатна для користування.

Окремо суд зазначає, що на підтвердження факту порушення позивачем надано суду копію акту обстеження земельної ділянки від 31.01.2020 № 20-0050-07, складений Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради.

Порядок проведення перевірки та складення вказаного акту врегульовано нормами чинного на той час Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та проведення такої перевірки)

Згідно вимог п. 6.2 Порядку в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначається серед іншого: прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, щодо яких проводиться перевірка, та їх адреси або місцезнаходження; пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства. Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства підписується посадовою особою Головного управління та фізичною особою, керівником або уповноваженим представником юридичної особи, щодо яких складено акт перевірки, з наданням пояснень з приводу виявлених порушень. У разі відмови фізичної особи, керівника або уповноваженого представника юридичної особи, щодо яких складено акт перевірки, від підписання акта перевірки та надання пояснень з приводу виявлених порушень посадова особа Головного управління зазначає про це в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства.

Для усунення порушень земельного законодавства посадовою особою Головного управління встановлюється 10-денний термін (п. 6.4 Порядку).

Проте, зазначених відомостей досліджений акт не містить, а матеріали справи не містять відомостей про обізнаність відповідачів чи третьої особи з проведеною перевіркою.

Враховуючи наведене, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі №910/4055/18 суд вважає відомості, які містяться у вказаному акті недопустимими доказами.

Щодо вирішення вимог про скасування записів про державну реєстрацію права власності, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №367/2847/16-ц (провадження № 61-13640св18) зазначено, що Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. При цьому для суду не є важливим, який предмет позову визначив позивач. Суд має право визначити предмет позову відповідно до вимог закону, якщо саме на це спрямована підстава позову, тобто обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною правочину), то належним відповідачем у такій справі буде саме друга сторона правочину, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність покладається не на нотаріуса, а на сторону правочину, на користь якої він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №369/14294/17 вказано, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Таким чином, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності не може бути звернена до приватних нотаріусів, яких позивач визначив співвідповідачами, оскільки спір про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно слід розглядати як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Приватний нотаріус зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Отже, позовні вимоги Київської міської ради до приватних нотаріусів задоволенню не підлягають.

Судом також враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові від 23.11.2021 у справі №641/5523/19 (провадження № 14-178цс20), у постанові від 26.02.2020 у справі №522/3777/17 (провадження № 14-651цс19) та від 21.11.2018 у справі №201/9100/16-ц (провадження № 14-424цс18), та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.05.2023 справа № 203/3127/19 (провадження № 61-5761св22), щодо розгляду такої категорії справ у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5 та 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними, достовірними та достатніми доказами ті обставини, на які позивач посилався як на підставу позову, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з цим, заява відповідача про застосування позовної давності у даній справі не вирішується.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст. 376 Цивільного кодексу України, ст. 212 Земельного кодексу України ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у позові Київської міської ради до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольги Вікторівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалки Романа Олеговича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Гаражний кооператив «Вікторія» про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та приведення у придатний для користування стан - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач Київська міська рада (місцезнаходження - 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, );

відповідач-1 ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_3 );

відповідач-2 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Ольга Вікторівна (місцезнаходження - 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 17/52, офіс 728);

відповідач-3 Товариство з обмеженою відповідальністю «КУРСОР-АВТО» (місцезнаходження - 01601, м. Київ, вул. Мечнікова, 2-а, );

відповідач-4 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалка Роман Олегович (місцезнаходження - 03150, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 17/52, офіс 728);

третя особа гаражний автокооператив «Вікторія» (місцезнаходження - 04108, м. Київ, просп. Правди, 39, ).

Повне судове рішення складено 05 червня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець