Головуючий суддя
в суді І інстанції Потапенко А.В.
Єдиний унікальний № 374/226/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

01 листопада 2023 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Потапенка А.В.,

за участі:

секретаря - Репях А.Г.,

представника позивача - Мушенок М.Ю. (не з`явилась),

відповідача - ОСОБА_1 (не з`явилась),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

13.06.2023 до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

З метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, звертається із заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно її малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На первинному обліку служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (на підставі рішення Ржищівського міського суду Київської області від 20.12.2021, справа № 374/284/21 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів).

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько - ОСОБА_3 помер. На даний час малолітня ОСОБА_2 перебуває в Київському обласному центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Оберіг», який евакуйований до Німеччини у зв`язку з військовим станом в Україні.

На виконання пп.7 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», з якого вбачається, що якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів щодо позбавлення батьків їх батьківських прав, службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області було проведено ряд заходів з метою підтвердження або спростування факту ухилення від виконання батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_1 .

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку її співмешканця ОСОБА_4 .

За час проживання в с. Кузьминці ОСОБА_1 має позитивні характеристики, а саме: має схильність до зловживання алкогольними напоями, офіційно не працює, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, проживає зі співмешканцем, який разом з нею вживає алкогольні напої, тобто характеризується не благонадійною особою.

Малолітня ОСОБА_2 знаходиться на обліку служби у справах дітей сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області з 20.08.2019 як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьками виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Згідно актів обстеження умов проживання від 08.11.2022 та від 03.05.2023, - умови проживання задовільні, будинок мебльований, є необхідні предмети побуту. Під час останнього візиту ОСОБА_1 мала явні ознаки алкогольного сп`яніння.

Згідно інформації Ржищівського ВДВС ОСОБА_1 є боржником по сплаті аліментів на малолітню ОСОБА_2 , заборгованість станом на 01.05.2023 становить 86700 грн. 35 коп.

Крім того, за період перебування малолітньої дочки в Київському обласному центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Оберіг» мати ОСОБА_1 не відвідувала дочку, не надавала ніякої матеріальної допомоги на її утримання. За час евакуації іноді спілкувалась з дитиною в телефонному режимі у вересні-жовтні 2022 року. З листопада 2022 року по даний час мати не цікавилась здоров`ям дитини, її дозвіллям, навчанням, умовами проживання, вихованням.

За період з 2020 року по даний час ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості не перебувала.

На засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 15.05.2023, ОСОБА_1 не прибула, хоча була повідомлена належним чином, що свідчить про безвідповідальне ставлення до долі дитини та неналежне виконання своїх батьківських обов`язків.

З ОСОБА_1 неодноразово проводилась профілактична робота щодо належного виконання своїх батьківських обов`язків, ведення здорового способу життя, створення умов для повернення дитини в біологічну родину, але результатів це не дало.

З часу відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, а саме: більше року, ОСОБА_1 жодного разу особисто не звернулась до служби у справах дітей та сім`ї з проханням про повернення дитини у родину.

Враховуючи викладене вище, можна стверджувати, що ОСОБА_1 не забезпечує необхідне харчування дитини, медичний огляд, лікування, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, е надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для здобуття нею освіти, в цілому не виявляє бажання займатися вихованням та утриманням дитини. Крім того, ОСОБА_1 не має офіційного працевлаштування та постійного доходу, немає заощаджених коштів для утримання дитини, аліменти не сплачувала, має велику заборгованість. Отже, можна стверджувати, що ОСОБА_1 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, фактичної участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її життя, здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться умовами проживання та інтересами дитини, не бере участі в її утриманні. Вказані вище обставини є підставою для позбавлення її батьківських прав.

У позовній заяві позивач, просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та передати дитину на опікування органу опіки та піклування. Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви. Накласти заборону на відчуження майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 .

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримувала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_1 копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження не отримала, рекомендовані листи з повідомленнями про вручення поштових відправлень, які були надіслані тричі поспіль на адресу місця реєстрації відповідачки та на адресу місця фактичного проживання, повернулись без вручення адресату з відміткою листоноші - "адресат відсутній за вказаною адресою". Про дату, час та місце розгляду справи відповідачка була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України в порядку, передбаченому ч.11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов у визначений судом строк не подавала, причини неявки не повідомляла.

Враховуючи викладене, суд вирішив проводити заочний розгляд справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 99 від 18.05.2023 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав (а.с.4).

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що ОСОБА_1 тривалий час ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків по догляду, вихованню та утриманню своєї малолітньої дочки ОСОБА_5 , не забезпечує необхідне харчування дитини, медичний огляд, лікування, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, е надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для здобуття нею освіти, в цілому не виявляє бажання займатися вихованням та утриманням дитини. Крім того, ОСОБА_1 не має офіційного працевлаштування та постійного доходу, немає заощаджених коштів для утримання дитини, аліменти не сплачувала, має велику заборгованість. Отже, можна стверджувати, що ОСОБА_1 самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, фактичної участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її життя, здоров`я, фізичний та розумовий розвиток, не цікавиться умовами проживання та інтересами дитини, не бере участі в її утриманні. Вказані вище обставини є підставою для позбавлення її батьківських прав (а.с.5).

ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.6).

Батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Малолітня ОСОБА_2 з 04.12.2020 перебуває в Київському обласному центрі соціальної реабілітації "Оберіг" (а.с.9).

Відповідно до листа Київського обласного центру соціальної реабілітації "Оберіг" № 131/01-20 від 12.05.2023 за період перебування малолітньої дочки в Київському обласному центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Оберіг» мати ОСОБА_1 не відвідувала дочку, не надавала ніякої матеріальної допомоги на її утримання. За час евакуації іноді спілкувалась з дитиною в телефонному режимі у вересні-жовтні 2022 року. З листопада 2022 року по даний час мати не цікавилась здоров`ям дитини, її дозвіллям, навчанням, умовами проживання, вихованням (а.с.10).

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 20.12.2021, яке набрало законної сили 20.01.2022, задоволено позовні вимоги виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, відібрано ОСОБА_2 від матері ОСОБА_1 та від батька ОСОБА_3 без позбавлення їх батьківських прав та передано дитину на опікування органів опіки та піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області. Вказаним рішенням також стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , починаючи з 06.10.2021 до досягнення дитиною повноліття, при цьому вказано, що розмір аліментів на дитину не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.11-14).

Рішенням виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області № 23 від 17.02.2023 (а.с.15) надано ОСОБА_2 статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Згідно з актами обстеження умов проживання ОСОБА_1 (а.с.16, 18, 19), було обстежено умови проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що ОСОБА_1 рекомендовано офіційно працевлаштуватись, налагодити контакт з дитиною, яка перебуває в центрі соціально психологічної реабілітації "Оберіг", крім того, під час обстеження 03.05.2023 ОСОБА_1 повідомлено про те, що службою у справах дітей та сім`ї буде підготовано висновок про позбавлення її батьківських прав, так як ситуація в родині не змінилась на краще.

Згідно з листом Кагарлицького управління Обухівської філії Київського обласного центру зайнятості № 62/18.03-02/28.01-35 ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості з 2020 року по теперішній час не перебуває (а.с.20).

Згідно інформації Ржищівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області № 599 від 04.05.2023 ОСОБА_1 не сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.05.2023 складає 86700 грн 35 коп. (а.с.21).

Норми права, застосовані судом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частинами першою, другою, шостою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 5 СК України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 цієї ж постанови вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів.

Оцінивши надані суду докази, ставлення відповідачки до позову, відсутність інтересу до розгляду справи в суді, суд вважає, що під час розгляду справи знайшли підтвердження факти, які свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 не виконує свій конституційний обов`язок по утриманню та вихованню дитини, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, та спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для нормального розвитку своєї малолітньої дочки ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи та оцінюючі всі докази у справі, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно її дочки ОСОБА_1 . При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки відповідачки до своєї дочки, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки вимога про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 була вже вирішена на підставі рішення Ржищівського міського суду Київської області від 20.12.2021 (а.с.11-14).

Що стосується позовної вимоги про накладення заборони на відчуження майна, яке на праві власності належить ОСОБА_1 , то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки до матеріалів заяви позивачем не надано доказів, а також не вказано у позовній заяві інформації про належність відповідачці нерухомого майна.

Враховуючи те, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір не справляється при поданні заяви про захист прав малолітніх осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме 2684 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Керуючись ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 141, 209-211, 213, 214, 228-239, 241-246, 259, 263 - 265, 267, 268, 272, 273, 280, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та передати дитину на опікування органів опіки та піклування виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області.

Роз`яснити ОСОБА_1 про те, що разі зміни її поведінки до своєї дочки, вона має право, в порядку ст.169 СК України, на поновлення батьківських прав.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні (отримувач - ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN) - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повні найменування сторін:

- Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, , адреса: Київська область, м. Ржищів, вул. Соборна, 22.

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: А.В. Потапенко