ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7705/23 Справа № 203/420/23 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, інфляційних втрат та 3% відсотки річних, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка С.Г. про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, інфляційних втрат та 3% відсотки річних, мотивуючи тим, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. відкрите виконавче провадження №58996912 з примусового виконання виконавчого листа №2-3684/10, виданого 20 березня 2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська на виконання заочного рішення суду цього ж суду від 02 вересня 2010 року щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №844928/ФЛ від 02 липня 2008 року в сумі 1 769 922,27 грн., судового збору в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Вказувала, що 22 жовтня 2019 року, в межах вказаного виконавчого провадження, приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату позивача, яку вона отримує за місцем роботи у КП «Дніпроводоканал» ДМР, шляхом відрахування із доходів боржника 20% до погашення загальної суми боргу. Всього на депозитному рахунку приватного виконавця знаходилося 11 055,51 грн., та, окрім, цього сума коштів у розмірі 2 477,71 грн. є винагородою приватного виконавця та його витратами.

04 березня 2021 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду скасоване заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року, ухвалене у справі № 2-3684/2010, та постановлене нове, яким у задоволенні позовних вимог ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. У зв`язку із чим постановою приватного виконавця від 16 серпня 2021 року виконавче провадження з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року закінчено та грошові кошти, що знаходилися на депозитному рахунку приватного виконавця в сумі 11 055,51 грн., повернуті боржнику, проте винагорода приватного виконавця у сумі 2 477,71 грн. позивачу не повернута, а отже, має місце спір про право позивача на отримання безпідставно збережених коштів.

Зазначала, що 27 травня 2022 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі №932/10875/21 допущено поворот виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року, ухваленого у справі №2-3684/10, та з ТОВ «Дніпрофінансгруп», тобто зі стягувача, на користь ОСОБА_1 стягнуто безпідставно стягнуті грошові кошти в розмірі 14 796,52 грн.

Посилаючись на те, що кошти, стягнуті на користь стягувача є безпідставно отримані, то і решта їх, в тому числі й винагорода приватного виконавця, має таку ж правову природу, а отже, відповідно до ст.1212 ЦК України вважаються безпідставно набутим майном, просила суд стягнути на її користь з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у виді винагороди приватного виконавця у сумі 2 477,71 грн., а також інфляційні в розмірі 678,27 грн., 3% річних в розмірі 108,54 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, не взяв до уваги, що рішення виконувалось ним у відповідності до вимог закону, жодна із постанов приватного виконавця не була оскаржена, а отже боржник був згодний із тим. Що виконавчі дії здійснювалися у суворій відповідності до чинного законодавства. Основна винагорода приватного виконавця, яка є єдиною формою оплати праці за виконання рішення , не є безпідставно отриманими коштами. Вказаним рішенням суд фактично поклав відповідальність за виконання рішення, прийнятого судом, на нього.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивачка по справі не скористалася.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 3 264,52 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено та підвереджується матеріалами справи, що 02 вересня 2010 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська у справі №2-364/2010 позов ВАТ КБ «Надра» задоволено та з ОСОБА_2 й ОСОБА_1 в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 844928/ФЛ від 02 липня 2008 року у розмірі 1 769 922,97 грн. та судові витрати.

На виконання вказаного рішення 20 березня 2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-3684/10 та постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком С.Г. від 25 квітня 2019 року відкрите виконавче провадження №58996912 з примусового виконання цього виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №844928/ФЛ від 02 липня 2008 року у розмірі 1 769 922,97 грн., судового збору 1 700 грн., витрати на ІТЗ 120 грн., разом 1 771 742,97 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком С.Г. 22 жовтня 2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , які остання отримує у КП «Дніпроводоканал».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2021 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року скасоване та ухвалене нове, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Приватним виконавцем приватного виконавчого округу Дніпропетровської області Вірком С.І., у відповідь на заяву ОСОБА_1 , 11 червня 2021 року за вих.№1499 письмово повідомлено, що: 1) загальна сума коштів по виконавчому провадженню №58996912, що відрахована із заробітної плати ОСОБА_1 , становить 28 239,74 грн.; 2) загальна сума стягнутих примусово коштів та помісячно перерахована стягувачу ВАТ «НАДРА» по виконавчому провадженню №58996912, після розподілу грошових коштів ПАТ «НАДРА» було перераховано кошти у загальній сумі 14 796, 52 грн., кошти на депозитному рахунку приватного виконавця у загальній сумі 11 055, 51 грн., що не витребувані стягувачем ПАТ «НАДРА».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. від 16 серпня 2021 року виконавче провадження №58996912 закінчене на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно банківської виписки від 18 серпня 2021 року по картковому рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 приватним виконавцем 16 серпня 2021 року, позивачу повернуто грошові кошти стягнуті за виконавчим листом № 2-3684/10 від 20 березня 2013 року у сумі 11 055,51 грн.

27 травня 2022 року ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 листопада 2022 року залишена без змін, допущено поворот виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2010 року та з ТОВ ФК «Дніпрофінангруп» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті грошові кошти в розмірі 14 796, 52 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 судом встановлено, що винагорода приватного виконавця та його витрати у розмірі 2 477,71 грн. позивачці не повернуті, тоді як кошти стягнуті на користь стягувача за рішенням суду є безпідставно отриманими у зв`язку із скасуванням рішення суду, а отже і їх решта, в тому числі винагорода приватного виконавця мають таку саме правову природу і винагорода приватного виконавця у відповідності ст.1212 ЦК України є також безпідставно збереженими грошовими коштами. Таким чином, безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 2 477,71 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі статті 625 ЦК України за період з 01 вересня 2021 року 01 січня 2023 року стягненню підлягають і інфляційні втрати у розмірі 678,27 грн. та 3% відсотки річних за період прострочки платежу з 17 серпня 2021 року по 01 січня 2023 року у розмірі 108,54 грн.,, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Кондикція позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст.1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст.1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Позивачка свої вимоги до відповідача обґрунтовує саме тим, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка С.Г. перебувало заочне рішення Бабушкінського районного суду від 02 вересня 2010 року, яке в подальшому було скасоване. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 травня 2022 року, яка набрала законної сили, допущено поворот виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду від 02 вересня 2010 року по справі №2-3684 та стягнуто зі стягувача ТОВ ФК Дніпрофінансгруп безпідставно стягнуті грошові кошти у у розмірі 14 796,52 грн. У зв`язку з чим вона вважає винагороду відповідача безпідставно отриманими коштами.

Колегія суддів наголошує на тому, що приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Так, відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державну виконавчу службу», працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом (ст.37 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до наказу №512/5 від 02 квітня 2012 року Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень, авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

За змістом ч.1 ст.4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.7 ст.31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

На переконання колегії суддів, грошові кошти у розмірі 2 477,71 грн., що були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця Вірка С.Г., не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

З врахуванням обставин даної справи, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подання апеляційної скарги у розмір 1 610,40 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича задовольнити .

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича про стягнення безпідставно збережених грошових коштів, інфляційних втрат та 3 відсотків річних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірка Сергія Григоровича судовий збір у розмірі 1 610,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров