АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/8865/22

провадження №22-ц/822/663/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Паучек І.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

учасники справи:

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 червня 2023 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 у жовтні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 стягнення упущеної вигоди.

Просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 5400 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 197424 грн.

ОСОБА_2 у квітні 2023 року звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2023 року позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди залишено без розгляду.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у травні 2023 року звернулися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

Вказували на зловживання ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 процесуальними правами, не явку ОСОБА_2 та представників позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання без поважних причин, не отримання процесуальних документів, заперечення ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до порушення процесуальних строків.

Водночас ОСОБА_1 , ОСОБА_3 посилалися на подання ОСОБА_2 завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору, штучний характер спору, введення ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в оману суд щодо власника квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 19 червня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просять додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Вказували на звернення з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу 26 травня 2023 року.

Водночас зазначали, що заява ОСОБА_2 від 26 квітні 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не надсилалась.

Шевченківським районним судом м.Чернівці 11 травня 2023 року розглянуто заяву ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду за відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які з`явились у судове засідання.

Таким чином судом першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_3 були позбавлені можливості підтримати заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, яка міститься у відзиві, та заявити про зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами.

Посилалися на зловживання ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 процесуальними правами, не явку ОСОБА_2 та представників позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання без поважних причин, не отримання процесуальних документів, заперечення ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до порушення процесуальних строків.

Вважали, що ОСОБА_2 подано завідомо безпідставний позов за відсутності предмета спору, штучний характер спору, ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 доводилося право власності на квартиру АДРЕСА_1 , знаючи про його скасування постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не зверталися з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу до постановлення ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2023 року про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди без розгляду.

Водночас суд першої інстанції послався на недоведеність зловживання позивачем ОСОБА_2 своїми процесуальними правами, тобто вчинення необгрунтованих дій з систематичного протидіяння правильному та швидкому вирішенню спору.

Крім того суд першої інстанції вказав, що подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розціненим як необґрунтованість дій ОСОБА_2 , оскільки це диспозитивне право позивача, яке не містить обмежень у його реалізації.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_2 у жовтні 2022 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 стягнення упущеної вигоди.

Водночас ОСОБА_2 у квітні 2023 року звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2023 року позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди залишено без розгляду.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у травні 2023 року звернулися до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

У відзиві ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зроблено заяву про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 24000 грн.

За заявою ОСОБА_1 від 29 грудня 2022 року до матеріалів справи приєднано договір між адвокатом Баршаковим О.В. та Булат В.П., Булат Ю.В. про надання правничої допомоги від 23 грудня 2022 року, додаток №1 до договору між адвокатом Баршаковим О.В. та Булат В.П., Булат Ю.В. про надання правничої допомоги від 23 грудня 2022 року, розрахунок суми гонорару, складений адвокатом Баршаковим О.В., звіт про виконання робіт від 29 грудня 2022 року, виконаний адвокатом Баршаковим О.В. та Булат В.П., Булат Ю.В., квитанцію №035/2022, видану адвокатом Баршаковим О.В., про отримання від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги в сумі 25000 грн.

Згідно із п.1 додатку №1 до договору між адвокатом Баршаковим О.В. та Булат В.П., Булат Ю.В. про надання правничої допомоги від 23 грудня 2022 року за послуги клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 25000 грн. в день підписання угоди.

На підставі звіту про виконання робіт від 29 грудня 2022 року, складеного адвокатом Баршаковим О.В. та Булат В.П., Булат Ю.В., адвокатом надано послуги з ознайомлення з документами, вивчення та правового аналізу матеріалів справи, консультації клієнта щодо позовної заяви вартістю 7500 грн., ознайомлення з матеріалами справи в суді, викладення обставин справи з посиланням на норми закону, які регулюють правовідносини, аналізу судової практики, підготовки та подання відзиву вартістю в сумі 7500 грн., прийняття участі у судовому засіданні 26 грудня 2022 року, орієнтовно ще в трьох судових засіданнях вартістю 10000 грн.

За квитанцією №035/2022, виданої адвокатом Баршаковим О.В., отримано від ОСОБА_1 за надання правничої допомоги грошові кошти в сумі 25000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, вказували на зловживання ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 процесуальними правами, не явку ОСОБА_2 та представників позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання без поважних причин, не отримання процесуальних документів, заперечення ознайомлення з матеріалами справи, що призвело до порушення процесуальних строків.

Водночас ОСОБА_1 , ОСОБА_3 посилалися на подання ОСОБА_2 завідомо безпідставного позову за відсутності предмета спору, штучний характер спору, введення ОСОБА_2 та представниками позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в оману суд щодо власника квартири АДРЕСА_1 .

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, від02 листопада 2022 року у справі № 440/296/19; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до сталої правової позиції Верховного Суду Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду (правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 905/121/19, від 13.05.2021 у справі № 910/16777/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21 та від 18.01.2022 у справі № 922/2017/17).

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17 (провадження № 61-6076св21) зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

На підставі частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 у квітні 2023 року звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2023 року позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

На підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189 св 18) зроблено висновок, що залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд зазначив, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Також Верховний Суд у постанові від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18 зробив висновок, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі №757/49982/19 викладено, що виходячи із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 вийшов за межі дійсного змісту свого права, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди, таке звернення ОСОБА_2 до суду з позовом є недобросовісним, що спір виник внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 01 квітня 2022 року скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис номер 40383171 від 03 лютого 2021 року про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, вчинений на підставі рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Суружіу М.Д., індексний номер 56436132 від 03 лютого 2021 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 727/9540/21 (провадження № 61-8110св22) постанову Чернівецького апеляційного суду від 29 липня 2022 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 квітня 2022 року залишено в силі.

Отже, сама по собі помилковість позиції ОСОБА_2 щодо наявності у останнього права на позов не може вважатися винною поведінкою учасника справи.

З огляду на наведене відсутні підстави для визнання дій ОСОБА_2 з звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди необгрунтованими.

Так, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Залишення ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 травня 2023 року позову без розгляду у зв`язку з поданням ОСОБА_2 відповідної заяви не є таким правовим наслідком для ОСОБА_2 , який є негативним.

Дії ОСОБА_2 , які призвели до залишення позову без розгляду, є обґрунтованими в розумінні приписів, що містяться у частині п`ятій статті 142 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, не явку ОСОБА_2 та представників позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання без поважних причин, не отримання процесуальних документів, що призвело до порушення процесуальних строків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 грудня 2022 року у справі № 910/12184/20, зазначив, що неявка повноважного представника позивача, належно повідомленого про час і місце розгляду справи, у судове засідання у разі неподання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії у розумінні частини п`ятої статті 130 ГПК України. При цьому саме на позивача покладається обов`язок доведення неможливості вчинення ним відповідних процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не з`явилися у судове засідання 29 грудня 2022 року, представником позивача ОСОБА_4 та представником позивача ОСОБА_6 подано заяви про відкладення розгляду заяви у зв`язку із участю у іншій справі, необхідністю ознайомлення з відзивом на позовну заяву.

Також у судове засідання, призначене на 26 січня 2023 року, позивач ОСОБА_2 та представники позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 не з`явилися, представником позивача ОСОБА_6 подано заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Крім того, у матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про розгляд справи 20 березня 2023 року та про розгляд справи 20 квітня 2023 року.

Отже, неявка Борденюка, представника позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання 29 грудня 2022 року, 26 січня 2023 року, 20 березня 2023 року та 20 квітня 2023 року не можуть кваліфікуватися як необґрунтовані дії.

Встановлено, що мала місце неявка ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання 28 лютого 2023 року, належне повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи, неподання заяви про розгляд справи за його відсутності та неповідомлення причин такої неявки.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази умисних дій представника позивача ОСОБА_5 , ОСОБА_4 щодо не отримання процесуальних документів.

Тому суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України.

Разом з тим суд першої інстанції помилково послався на необгрунтованість заяви представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» адвоката Капінус А.А. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на ухвалення Шевченківським районним судом м.Чернівці правильного по суті додаткового рішення від 19 червня 2023 року про відмову у стягненні з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 червня 2023 року підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19 червня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

О. О. Одинак