ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/17/23

Головуючий у першій інстанції Чигвінцев М. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/771/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Державне підприємство Корюківське лісове господарство, правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на рішення Щорського районного суду Чернігівської області у складі судді Чигвінцева М.С. від 16 березня 2023 року, місце ухвалення рішення м. Сновськ, дата складання повного тексту рішення - 21 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Корюківське лісове господарство, правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Державного підприємства Корюківське лісове господарство про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що він з 18.04.2001 року по 16.09.2019 року працював у Державному підприємстві Корюківське лісове господарство на різних посадах, а перед звільненням - вальник лісу Єлінського лісництва. Позивач зазначав, що в день звільнення він звернувся до відповідача, правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України із заявою, в якій просив у зв`язку із його виходом на пенсію виплатити одноразову матеріальну допомогу, у розмірі 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт, за кожний повний відпрацьований рік на даному підприємстві, згідно пункту 7.15 розділу 7 Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії колективного договору ДП Корюківське лісове господарство, прийнятого профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016 року. У відповідь на вищевказане звернення позивачу було пояснено, що одноразова матеріальна допомога виплачена не буде, оскільки 11.04.2019 року на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, було прийнято зміни до колективного договору, шляхом викладення пункту 7.15 розділу 7 колективного договору у новій редакції, і відповідно, було зменшено розмір одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію. Позивач вказує, що дані зміни до колективного договору було введено в дію з 01.04.2019 року, тобто, заднім числом. 29.06.2019 року на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету повторно було внесено зміни до колективного договору, шляхом виключення пункту 7.15 розділу 7 колективного договору. За доводами позивача, внесені зміни до колективного договору 11.04.2019 року та 24.06.2019 року, не можуть застосовуватись до ОСОБА_1 , оскільки з моменту їх прийняття, і по день звільнення позивача, він не був з ними ознайомлений взагалі, що на думку позивача, порушує статтю 29 Закону України Про оплату праці, статтю 103 КЗпП України, статтю 43 Конституції України, ч.3 статті 32 КЗпП України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 14 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати №95. За даних обставин, посилаючись на вказані норми права та висновок постанови Верховного Суду у справі №335/4958/15-ц, провадження №61-15682св18, позивач просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, в сумі 49 518 грн.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 25.01.2023 року у даній цивільній справі №749/17/23 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Корюківське лісове господарство про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, було залучено правонаступника відповідача Державне підприємство Корюківське лісове господарство - Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України (а.с.116-118).

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 16.03.2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України про стягнення одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію. Судом стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію в сумі 49 518 грн. Судом стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на користь держави судовий збір в сумі 1 073 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України, яке є правонаступником Державного підприємства Корюківське лісове господарство, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог заявленого позову в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України судові витрати в сумі 13 110 грн. 41 коп. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року є необґрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що сторони мали право врегулювати існуючі між ними відносин, та ввести їх в дію з дня, зазначеного у колективному договорі, враховуючи положення ч.1 статті 17 КЗпП України, статей: 9,14 Закону України Про колективні договори і угоди, п.1.6 вказаного колективного договору. Апелянт зазначає, що зміни, які були прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП Корюківське лісове господарство 11.04.2019 року та 24.06.2019 року, якими змінено, а потім і виключено із колективного договору п.7.15 розділу 7 Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії, не відносяться до зміни істотних умов праці. Апелянт стверджує, що оскільки виплата винагороди відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, виплата яких встановлюється підприємством самостійно у колективному договорі, то її невиплата не може вважатися зміною істотних умов праці, про які роботодавець зобов`язаний повідомити працівника за два місяці. За даних обставин, апелянт вказує, що оскільки на час звільнення позивача п.7.15 розділу 7 колективного договору було виключено, то підстави для виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України позивач ОСОБА_1 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16.03.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Корюківське лісове господарство, правонаступником якого є Державне спеціалізоване господарське підприємство Ліси України про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 з 18.04.2001 року по 16.09.2019 року працював у Державному підприємстві Корюківське лісове господарство на різних посадах, перед звільненням - вальником лісу 6 розряду Єлінського лісництва, що підтверджується копією трудової книжки та не заперечується відповідачем (а.с.69-77).

16.09.2019 року позивач звернувся до ДП Корюківське лісове господарство із заявою про звільнення з роботи, у зв`язку з виходом на пенсію, в якій також просив виплатити йому одноразову винагороду у розмірі, передбаченому розділом 7 п.7.15 колективного договору (а.с.37).

16.09.2019 року позивач звернувся до ДП Корюківське лісове господарство з заявою, в якій просив роз`яснити йому, коли були внесені зміни до розділу 7 п.7.15 колективного договору, та з яких підстав його не ознайомили із внесеними змінами (а.с.38).

Наказом №40-к від 16.09.2019 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно статті 38 КЗпП України (а.с.36).

Листом ДП Корюківське лісове господарство від 16.09.2019 року №471, позивача було повідомлено, що 24.06.2019 року на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету за участі всіх керівників лісництв і цехів, голів цехових комітетів профспілок всіх підрозділів підприємства, головних спеціалістів лісгоспу і членів профспілкового комітету, було розглянуто питання Про внесення змін і доповнень до колективного договору, а саме, питання Виплати матеріальної допомоги при звільненні з роботи у зв`язку з виходом на пенсію (п.7.15 колективного договору). При обговоренні цього питання шляхом голосування було прийнято рішення про виключення пункту 7.15 із колективного договору. У наведеному листі позивачу було роз`яснено, що ознайомлення і доведення до відома працівників з прийнятими рішеннями адміністрацією лісгоспу по вирішенню виробничих, фінансово-економічних і соціальних питань, повинні проводити керівники підрозділів, зокрема, лісничий ОСОБА_2 або голова цехкому профспілки ОСОБА_3 (а.с.40).

Профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016 року було прийнято колективний договір ДП Корюківське лісове господарство (а.с.41-49).

Згідно п.7.15 Розділу 7 колективного договору ДП Корюківське лісове господарство, прийнятого профспілковою конференцією трудового колективу 26.02.2016 року, у первинній редакції, було передбачено, що працівникам, які безперервно відпрацювали 10 і більше років у держлісгоспі, і звільняються з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачується одноразова матеріальна допомога в розмірі 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт, за кожний повний відпрацьований рік на даному підприємстві (а.с.48).

11.04.2019 року на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП Корюківське лісове господарство, було прийнято зміни до колективного договору, шляхом викладення пункту 7.15 розділу 7 колективного договору у новій редакції. Вказані зміни було введено в дію з 01.04.2019 року. Згідно даних змін, було визначено розмір виплати одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, у залежності від стажу роботи працівника, який дає право на отримання винагороди при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.15-18).

24.06.2019 року на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП Корюківське лісове господарство було повторно внесено зміни до колективного договору, шляхом виключення з 24.06.2019 року пункту 7.15 розділу 7 колективного договору (а.с.12-14).

26.02.2021 року профспілковою конференцією трудового колективу ДП Корюківське лісове господарство було прийнято новий колективний договір. Пунктом 7.5 Розділу 7 нового колективного договору передбачено виплату одноразової винагороди в залежності від стажу роботи, який дає право на отримання винагороди при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.19-34).

Згідно п.1.4, п.1.5 Розділу 1 колективного договору від 26.02.2016 року, договір поширюється на всіх працівників, незалежно від членства у профспілці, а також на працівників виборних профспілкових органів. Прийняті за цим договором зобов`язання та домовленості є обов`язковими для виконання сторонами, у межах їх компетенції (а.с.41-49).

Пунктом 1.10 Розділу 1 колективного договору від 26.02.2016 року передбачено, що адміністрація підприємства зобов`язується після підписання і повідомної реєстрації довести зміст колективного договору до відома працівників підприємства та забезпечувати протягом всього терміну дії договору ознайомлення з ним щойно прийнятих працівників (а.с.41-49).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що позивача не було повідомлено у встановлений статтею 32 КЗпП України двомісячний строк про зміну істотних умов праці, на які позивач мав законне сподівання при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, що порушує ч.2 статті 29 Закону України Про оплату праці, статтю 103, ч.3 статті 32 КЗпП України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов висновку, що внесені зміни до Колективного договору від 11.04.2019 року та від 24.06.2019 року не можуть застосовуватись до позивача, оскільки з моменту прийняття вказаних змін по день звільнення позивач не був з ними ознайомлений взагалі, що не заперечується відповідачем. При цьому, суд першої інстанції вказав, що 26.02.2021 року профспілковою конференцією трудового колективу ДП Корюківське лісове господарство було прийнято новий колективний договір. Судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті було прийнято до уваги, що матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів того, що позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці, у встановлений статтею 32 КЗпП України двомісячний строк, крім того, неповідомлення позивача у вказаний строк фактично визнає відповідач у відзиві та своєму листі від 16.09.2019 року №471. Суд першої інстанції також констатував, що доказів того, що колективний договір та зміни до нього містились в кожному підрозділі ДП, як і те, що Управління соціального захисту Корюківської РДА оприлюднювало зміни до колективного договору у засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті, згідно статті 15 КЗпП України та Порядку повідомної реєстрації галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод, колективних договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2013 року №115, матеріали справи також не містять. Пунктом 7.5 Розділу 7 нового колективного договору знову було передбачено виплату одноразової винагороди, в залежності від стажу працівника, що звільняється. З огляду на зазначене, суд першої інстанції вказав, що у ДП Корюківське лісове господарство з 24.06.2019 року по 26.02.2021 року, що співпало з днем звільнення позивача, була дійсно відсутня норма у колективному договорі про виплату одноразової матеріальної допомоги працівникам, які безперервно відпрацювали 10 і більше років у Держлісгоспі, і звільняються з роботи у зв`язку із виходом на пенсію. Запровадження таких змін за декілька місяців до звільнення позивача, а в подальшому, відновлення виплати одноразової матеріальної допомоги, порушує принцип рівності прав певного працівника на працю, у порівнянні із працівниками, які звільнялися до 24.06.2019 року, в тому числі, і після 26.02.2021 року. Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 16.03.2023 року, позивач пропрацював на підприємстві повних 18 років, і розмір 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт, згідно листа ДП Корюківське лісове господарство №61 від 03.02.2020 року, становить 2 751 грн. Таким чином, розмір матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію становить 49 518 грн., і вказану суму суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши таким чином вимоги заявленого ОСОБА_1 позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 16.03.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт вказує, що сторони мали право врегулювати існуючі між ними відносин, та ввести їх в дію з дня, зазначеного у колективному договорі, враховуючи положення ч.1 статті 17 КЗпП України, статей: 9,14 Закону України Про колективні договори і угоди, п.1.6 вказаного колективного договору. Апелянт зазначає, що зміни, які були прийняті на спільному розширеному засіданні адміністрації і профспілкового комітету ДП Корюківське лісове господарство 11.04.2019 року та 24.06.2019 року, якими змінено, а потім і виключено із колективного договору п.7.15 розділу 7 Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії, не відносяться до зміни істотних умов праці. Апелянт стверджує, що оскільки виплата винагороди відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, виплата яких встановлюється підприємством самостійно у колективному договорі, то її невиплата не може вважатися зміною істотних умов праці, про які роботодавець зобов`язаний повідомити працівника за два місяці. За даних обставин, апелянт вказує, що оскільки на час звільнення позивача п.7.15 розділу 7 колективного договору було виключено, то підстави для виплати позивачу одноразової допомоги при звільненні відсутні.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 15 ЦК України, яка регламентує право на захист цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 21 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Виходячи із норм права, які регламентують спірні правовідносини, колективний договір - це письмовий нормативний документ, що укладається відповідно до норм Закону, з метою регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин між роботодавцем і працівниками, їх представниками.

При цьому, колективний договір укладають роботодавець з однієї сторони і один або кілька з однієї сторони і один або кілька профспілкових органів, а у разі відсутності таких органів - представники працівників, обрані і уповноважені трудовим колективом з іншої сторони.

У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій працівників; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці; забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків; заборона дискримінації.

Частиною 2 статті 29 Закону України Про оплату праці визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш, як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Згідно ч.3 статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше, ніж за два місяці.

Таким чином, законодавством України визначено обов`язок роботодавця повідомити працівника про зміну істотних умов праці.

Статтею першою Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що законне сподівання на матеріальну допомогу в розмірі 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт за кожний повний відпрацьований рік на даному підприємстві, у позивача виникло з моменту прийняття колективного договору, тобто, з 26.02.2016 року. Саме з цього часу позивач мав законне сподівання на одноразову матеріальну допомогу, і позбавлення його цього права, за відсутності належного повідомлення відповідачем про зміну істотних умов праці порушує положення ч.2 статті 29 Закону України Про оплату праці, статтю 103; ч.3 статті 32 КЗпП України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно пункту 7.15 розділу 7 Збереження та розвиток соціальної сфери підприємства, соціальні пільги та гарантії колективного договору від 26.02.2016 року, одноразова матеріальна допомога, є гарантійною виплатою працівникам, які безперервно відпрацювали 10 і більше років у Держлісгоспі, і звільняються з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

Вищевказане свідчить про те, що дана одноразова матеріальна допомога, у розумінні приписів Закону України Про оплату праці, є складовою структури заробітної плати, умови та виплата якої встановлюються підприємством у колективному договорі, із дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції відносно того, що законне сподівання на матеріальну допомогу в розмірі 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт за кожний повний відпрацьований рік на даному підприємстві, у позивача виникло з моменту прийняття колективного договору, тобто, з 26.02.2016 року. Саме з цього часу позивач мав законне сподівання на одноразову матеріальну допомогу, і позбавлення його цього права, за відсутності належного повідомлення відповідачем про зміну істотних умов праці порушує положення ч.2 статті 29 Закону України Про оплату праці, статтю 103; ч.3 статті 32 КЗпП України, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 16.03.2023 року, позивач пропрацював на підприємстві повних 18 років, і розмір 50% місячної тарифної ставки 1-го розряду лісосічних робіт, згідно листа ДП Корюківське лісове господарство №61 від 03.02.2020 року, становить 2 751 грн. Таким чином, розмір матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію становить 49 518 грн., і вказану суму суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши таким чином вимоги заявленого ОСОБА_1 позову.

Відповідно до положень ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 129 Конституції України, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, є однією із основних засад судочинства.

Надаючи відповідну оцінку доказам у справі, суд першої інстанції, в контексті приписів статті 89 ЦПК України, зазначив, що матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів того, що позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці у встановлений статтею 32 КЗпП України двомісячний строк. Крім того, неповідомлення позивача у вказаний строк фактично визнає відповідач у відзиві та своєму листі від 16.09.2019 року №471. Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.03.2023 року констатовано, що доказів того, що колективний договір та зміни до нього містились в кожному підрозділі ДП, як і доказів того, що Управління соціального захисту Корюківської РДА оприлюднювало зміни до колективного договору у засобах масової інформації та на офіційному веб-сайті, згідно статті 15 КЗпП України та Порядку повідомної реєстрації галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод, колективних договорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2013 року №115, матеріали справи також не містять.

Враховуючи вищенаведене, вирішуючи даний спір по суті вимог заявленого позову, суд першої інстанції, із врахуванням норм права, які регламентують спірні правовідносини, вірно встановивши фактичні, документально підтверджені обставини справи, які мають значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, та зазначивши, що позивача не було повідомлено у встановлений статтею 32 КЗпП України двомісячний строк про зміну істотних умов праці, на які позивач мав законне сподівання при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, що порушує ч.2 статті 29 Закону України Про оплату праці, статтю 103; ч.3 статті 32 КЗпП, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дійшов обґрунтованого висновку, що внесені зміни до колективного договору від 11.04.2019 року та від 24.06.2019 року, не можуть застосовуватись до позивача, що є підставою для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Доводи апеляційної скарги вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки дані висновки суду узгоджуються із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, яке є правонаступником Державного підприємства Корюківське лісове господарство, залишити без задоволення, а рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16.03.2023 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, яке є правонаступником Державного підприємства Корюківське лісове господарство - залишити без задоволення.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 31.10.2023 року.

Головуючий: Судді: