ПОСТАНОВА

Іменем України

05 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 388/349/20

провадження № 22-ц/4809/908/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дьомич Л. М.

за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області (суддя Степанов С. В.) від 06 грудня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

07 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 14 січня 2019 року ОСОБА_1 видав довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н. В. та зареєстрована за номером 8, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мали оформити документи на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2,00 га та здійснити пошук особи, яка візьме вказану земельну ділянку в оренду зі сплатою орендної плати в розмірі 7 000,00 грн щороку. Іншої домовленості між ними не було.

У листопаді 2019 року позивач з`ясував, що на підставі виданої ним довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20 травня 2019 року № 11-2518/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Вказана земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 08 червня 2019 року № 11-2518/14-19-СГ, зареєстрованого в реєстрі за № 426, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., перейшла у власність ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 довіреної особи позивача.

Позивач оспорює цей правочин, оскільки при його укладенні довірена особа продавця ОСОБА_3 фактично діяв у своїх інтересах, досягнувши зловмисної домовленості з покупцем ОСОБА_2 , його дружиною, на заволодіння спірною земельною ділянкою на користь своєї сім`ї, поза волею власника позивача по справі.

На думку позивача, дії його представника та особи, яка стала власником земельної ділянки, містять ознаки шахрайських дій, оскільки користуючись довірительними відносинами, вказані особи вчинили дії на свою користь, а не на користь довірителя.

Відповідно до інформації з публічної кадастрової карти України відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:5600 не знайдено, у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок і присвоєнням їм нового кадастрового номера.

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 скасував видану ним довіреність від 14 січня 2019 року.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним з підстав злочинної домовленості представника продавця та іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки позивач не знав, що на його ім`я була оформлена земельна ділянка, не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж.

Крім того, з позивачем не погоджувались умови продажу земельної ділянки, в тому числі вартість земельної ділянки. Позивач не отримував кошти в результаті укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Посилаючись на вказане, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 08 червня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 426.

Короткий зміст оскаржувано рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:5600, загальною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 08 червня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 426.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення правочину ОСОБА_3 як представником від імені особи, яку він представляє, в особистих інтересах (в силу положень СК України щодо спільного майна подружжя), а отже доведені правові підстави для визнання укладеного представником договору недійсним.

Перегляд справи в судах апеляційної і касаційної інстанції, який відбувся раніше

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2021 скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції не визначився з належними відповідачами у справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд вказав, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову з підстав пред`явлення позову не до всіх відповідачів (відсутності ОСОБА_3 у складі відповідачів), апеляційний суд не врахував висновок Верховного Суду та дійшов помилкового висновку про те, що у цій справі співвідповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом до покупця про визнання недійсним оспорюваного правочину повинен виступати також представник ОСОБА_3 , який уклав правочин від імені позивача. Тож, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених підстав. Апеляційний суд не перевіряв законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, подала до суду апеляційну скаргу на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2023 року в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване нею рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 .

Мотивуючи свої вимоги, відповідач вказав на те, що суд допустив порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, апелянт вказує на необґрунтованість рішення суду. На думку апелянта, суд: не дав належної оцінки змісту довіреності, яку видав позивач своїм представникам, обсягу наданих представникам повноважень та чинності довіреності на час укладення оспорюваних договорів; суд не вказав в чому полягає порушення прав позивача; суд не навів конкретних норм Сімейного кодексу України, хоча й посилався на нього у своєму рішенні; визнаючи недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки суд не навів доказів зловмисної домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а отже неправильно застосував норму ст. 232 ЦК України; рішення суду зачіпає інтереси ОСОБА_3 , як особи, яка являлася представником продавця, а отже суд мав залучити його до участі у справі відповідачем, а оскільки суд цього не зробив, то склад учасників справи для вирішення цієї позовної вимоги є неповним (т. 1, а. с. 117 119).

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Касьян Микола Степанович, подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказав на безпідставність твердження апелянта про відсутність доказів неправомірних дій представника ОСОБА_3 , вчинених всупереч інтересам позивача по справі.

На його переконання, суд дійшов правильного висновку про недобросовісність представника продавця за договором через норму ст. 60 СК України, оскільки той уклав договір зі своєю дружиною ОСОБА_2 та став співвласником придбаної нею земельної ділянки. На зловмисність домовленості між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вказує непоінформованість позивача про належність йому на праві власності земельної ділянки та про її продаж, він не погоджував умови продажу, не отримував коштів за свою земельну ділянку, оціночна вартість земельної ділянки на час продажу не була встановлена. Позивач вважає безпідставними аргументи апелянта про необхідність залучення до участі у справі як відповідача ОСОБА_3 .

Крім того, позивач вважає оскаржуване рішення місцевого суду обґрунтованим і законним.

Про розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції призначено о 10:00 05 жовтня 2023 року.

Сторони по справі, а також залучений ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 червня 2023 року до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , повідомленні належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток-повідомлень), але в призначений час до суду не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 сформульований юридичний висновок про застосування ч. 5 ст. 268 ЦПК України: «З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін».

Таким чином, датою ухвалення судом апеляційної інстанції у справі. яка переглядається, є дата, на яку було призначено розгляд справи 05 жовтня 2023 року.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

Згідно з довіреністю від 14 січня 2019 року, зареєстрованою за № 8 та посвідченою приватним нотаріусом Рукавіциною Н. В., ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бути його представниками, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських, селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах, перед фізичними особами-підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержреєстру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надає йому право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка тощо, представник вправі визначати самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей (а. с. 9).

14 травня 2019 року уповноважена ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 звертався до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проєкту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5600, загальною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада (а. с. 11).

За договором купівлі-продажу від 08 червня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Величко С. О., укладеним між ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) предметом договору є земельна ділянка площею 2,00 га, яку продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв та сплатив за неї обговорену грошову суму, місце розташування земельної ділянки: Кіровоградська область, Долинський район, Варварівська сільська рада, кадастровий номер земельної ділянки :02:000:5600, продаж земельної ділянки було вчинено за 50 000,00 грн (а. с. 14, 15).

Згідно із заявою від 11 травня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Величко С. О., ОСОБА_3 дав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області, за ціну та на умовах за її розсудом. Вищевказана нерухомість, набувається під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю. При цьому ОСОБА_3 стверджував, що такі правочини відповідають інтересам їх сім`ї та погоджувався з тим, щоб умови та ціни договорів купівлі-продажу визначалися його дружиною самостійно (а. с. 104).

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанцій відповідає вказаним вимогам закону.

Дослідивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Норми права, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, їх джерела та судова практика застосування

З огляду на частини 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Аналізуючи наведенні статті ЦК України, можна зробити висновок, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України, необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 ст. 238 ЦК України).

За змістом статей 244 - 245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність вказує на надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Крім того, ст. 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

За змістом наведених вище норм матеріального права представники за довіреністю зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.

До того ж такі правовідносини мають довірчий характер між довірителем і представником, а протиправна поведінка представника може полягати у неналежному та недобросовісному виконанні доручення, зловживанні своїми повноваженнями, за власним умислом (розсудом), вчиненні завідомо корисливих правочинів, на шкоду правам та інтересам довірителя.

Згідно з ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Водночас словосполучення «у своїх інтересах» потрібно розуміти так, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або у інший спосіб на шкоду інтересам довірителя, зокрема на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 727/3501/16-ц, від 19 січня 2021 року у справі № 910/12791/19, від 19 травня 2021 року у справі № 642/7417/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50762/18-ц, від 01 лютого 2023 року у справі № 569/19674/19.

Отже, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Правильно і повно встановивши обставини справи, які мають значення для цієї справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину з огляду на те, що ОСОБА_3 укладаючи від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу належної останньому земельної ділянки зі своєю дружиною ОСОБА_2 , а відтак, набуваючи згідно з положеннями ст. 60 СК України право спільної сумісної власності на продану земельну ділянку, діяв не в інтересах його довірителя власника земельної ділянки, а у власних інтересах та інтересах своєї сім`ї, що суперечить положенням ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Правильність такого висновку підтверджується, зокрема, нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 11 травня 2019 року, які містяться в матеріалах справи, у якій він дав згоду на придбання його дружиною ОСОБА_2 земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області у їхню спільну сумісну власність (т. 1, а. с. 121).

Доводи апелянта про те, що позивач не довів, що оспорюваний правочин суперечить його інтересам та вчинено представником на невигідних для нього умовах, а також, що в цьому випадку має місце умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, розходження волі довірителя та волевиявленням представника при укладенні договору, не заслуговують на увагу, оскільки у випадку укладення представником договору на свою користь довіритель не повинен доводити, що цей правочин вчинено не в його інтересах, збитковість правочину, недобросовісність чи нерозумність дій довірителя.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 серпня 2023 року у справі № 388/353/20, за аналогічних обставин справи, по суті положення ч. 3 ст. 238 ЦК України надають довірителю право визнати недійсним відповідний договір незалежно від того, на яких умовах він укладений. На довірителя не покладається тягар доведення невигідності умов такого договору та його збитковості. Його укладення не в інтересах довірителя презюмується.

Отже, місцевий суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку згідно зі статтями 7678, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, правильно визначилися з характером спірних правовідносин сторін і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та ухвалив законне й обґрунтоване рішення про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 червня 2019 року недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Зокрема, відповідь на поставлене апелянтом питання про незалучення судом до участі у справі як відповідача ОСОБА_3 надано у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у цій справі.

Крім того, апеляційний суд усунув цей недолік, залучивши ОСОБА_3 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, тим самим виконавши відповідну вказівку Верховного Суду.

Зі змісту ст. 54 ЦПК України вбачається, що незалучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору не має наслідком скасування рішення суду, а породжує інші правові наслідки.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, тож залишає його без змін.

Оскільки суд позов задовольнив, то всі понесені відповідачем судові витрати покладаються на нього.

Витрати позивача у цій справі складаються з судового збору, який він сплатив: за подання до суду першої інстанції позовної заяви 840,80 грн (т. 1, а. с. 59), за подання касаційної скарги до суду касаційної скарги 1681,60 грн (т. 1, а. с. 197).

Доказів здійснесення інших судових витрат, які позивач очікував понести у зв`язку із розглядом справи та про які вказав у позовній заяві, до суду не надав, а тому суд першої інстанції присудив йому лише компенсацію за сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви.

Про судові витрати у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції позивач не заявив та відповідних доказів суду не надав.

Проте питання розподілу сплаченого позивачем судового збору за подання касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року залишилося не вирішеним так, як постановою Верховного Суду від 24 травня 2023 року по суті справа вирішена не була, натомість суд касаційної інстанції скасував оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, а справу направив на новий апеляційний розгляд.

Однією із засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої хвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

З огляду на вказаний принцип цивільного судочинства, а також те, що рішення суду у цій справі ухвалено на користь позивача, чиї вимоги задоволено повністю, тому сплачений ним судовий збір за подання до суду касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 травня 2022 року у сумі 1681,60 грн підлягає компенсації відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України коштом відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Москаленко Юрій Віталійович, без задоволення, а рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2023 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1681,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 06 листопада 2023 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

Л. М. Дьомич