Справа № 341/1413/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1152/23
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 11 липня 2023 року в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Бурштинська міська ради про усунення перешкод у користуванні заїздом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах якої діють опікун ОСОБА_2 та представниця ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Бурштинської міської радипро усунення перешкод у користуванні заїздом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона разом з сестрою ОСОБА_5 та племінником ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є власниками будинку та земельної ділянки за даною адресою. Відповідачі є сусідами, власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заїзд до її будинку влаштований зі сторони АДРЕСА_1 та проходить вздовж господарських будівель та подвір`я відповідачів. Відповідачами чиняться перешкоди в користуванні заїздом, зокрема такий використовується як місце паркування транспорту, складування будівельних матеріалів, обріс гіллям дерев зі сторони земельної ділянки відповідачів.

Ширина заїзду зі сторони АДРЕСА_1 не відповідає вимогам ДБН, зокрема ширина такого повинна становити не менше 3,5 метрів. За результатами розгляду її заяви Озерянською сільською радою повідомлено що ширину заїзду обмежують господарські будівлі відповідачів і такий розширити не можливо. Натомість, згідно плану забудови ділянки відповідачів, розміщення господарських будівель не передбачено.

Відповідачами при здійсненні приватизації своєї земельної ділянки здійснено приватизацію спірного заїзду. За її позовом до Озерянської сільської ради, ОСОБА_6 скасовано всі похідні рішення Озерянської сільської ради про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки адресою: АДРЕСА_1 , яка включала також площу спірного заїзду. В період дії скасованих рішень Озерянської сільської ради про передачу ОСОБА_6 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачами демонтовано огорожу, на відстані від їх господарських будівель до її подвір`я.

На підставі викладеного просила суд скасувати кадастровий номер незаконної приватизації ОСОБА_6 ; встановити границі заїзду; відновити право заїзду до домоволодіння позивачки; встановити демонтовану огорожу відповідача; в подальшому не завдавати моральної шкоди та відповідно психологічного тиску.

Рішенням Галицького районного суду від 11 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Відновлено право ОСОБА_1 заїзду до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони вул. Франка у спосіб зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обрізати гіляки ростучих на земельній ділянці дерев, що за адресою: АДРЕСА_1 та виступають за межі земельної ділянки.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Бурштинської міської ради, в частині вимог: скасувати кадастровий номер незаконної приватизації ОСОБА_6 ; встановити границі заїзду; встановити демонтовану огорожу відповідачів; в подальшому не завдавати моральної шкоди та відповідно психологічного тиску відмовлено.

ОСОБА_1 в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає рішення в частині відмови щодо встановлення границі заїзду незаконним та не обґрунтованим.

Зазначила, що власниками земельної ділянки площею 0,08663 га за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , а також ОСОБА_1 , ОСОБА_2 згідно плану земельної ділянки на відрізку Д-Г станом на червень 2011 року межували: земельна ділянка ОСОБА_7 - зараз ОСОБА_6 (межа 12.35 метра) та землі сільради - заїзд (4,72 метра), що підтверджується копією Державного акуту на право власності на земельну ділянку.

Попередньо, рішенням Озерянської сільської ради від 09 березня 2011 року за заявою ОСОБА_5 про передачу їй у приватну власність заїзду, сільською радою ухвалено віднести існуючі під`їзні вулиці до земель загального користування.

Дане рішення в подальшому відображено у Державному акті на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заїзд до земельної ділянки (подвір`я) позивача проходить уздовж господарських будівель ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 та її представники неодноразово звертались до сільської ради з заявами про внесення змін до генерального плану с. Слобода з відображенням існуючого заїзду, надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у безстрокове користування земельної ділянки площею 0,018 га, проханням не передавати у власність вказану земельну ділянку ОСОБА_8 (чоловіку ОСОБА_6 ) та його родині.

09.06.2020 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулися з заявою про внесення діючого заїзду до домоволодіння, до АДРЕСА_1 в генеральний план села.

Листом від 08.07.2020 року №02.2-17/81 за результатами розгляду звернення від 09.06.2020 року Озерянська селищна рада повідомила, що в бюджеті сільської ради, коштів на внесення діючого заїзду по АДРЕСА_1 в генеральний план села немає.

Як встановлено, позивач неодноразово звертався стосовно організації під`їзду з АДРЕСА_1 до земельної ділянки, яка розташована АДРЕСА_1 , шляхом відображення дороги в генеральному плані с. Озеряни.

Наявність вказаного проїзду підтверджується доданими до матеріалів справи доказами.

Вказані обставини були предметом розгляду апеляційної та касаційної інстанції за результатами яких зроблено висновки про те, що сільська рада, володіючи інформацією про те, що частина земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_6 , є фактично облаштованим заїздом з центральної дороги Івана Франка до земельної ділянки та будинку позивача, яким вона та її родина користуються тривалий час, всупереч інтересів останньої та вимог земельного законодавства прийняла оскаржуване рішення.

Крім того, з плану земельної ділянки села Слобода, наданої ОСОБА_9 (дід чоловіка ОСОБА_6 ) згідно рішення виконкому Галицької районної ради від 1964 року вбачається, що ширина земельної ділянки становить 16,8 м, а ширина земельної ділянки, що надана ОСОБА_6 , з АДРЕСА_1 згідно оскаржуваного рішення становить 18,12 м, та звужується до 16,82 м з протилежної сторони. У відповіді сільського голови від 17 листопада 2009 року зазначено, що згідно плану земельної ділянки, виданого виконавчим комітетом Галицької районної ради 15 квітня 1994 року ОСОБА_10 виділена земельна ділянка в поперечному розмірі 16,8 м, включаючи заїзд до господарства ОСОБА_5 з нижньої сторони. Відстань між господарською будівлею ОСОБА_10 та межею господарства ОСОБА_11 становить 5,3 м, що також включає заїзд до господарства ОСОБА_5 .

У зв`язку з наведеним, просила оскаржуване рішення суду в частині відмови у позові щодо встановлення границі заїзду скасувати та ухвалити нове, яким встановити границі заїзду по наявному під`їзному шляху з АДРЕСА_1 . В решті рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Бурштинської міської ради зазначив, що рішення суду є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

Зазначив, що апелянткою та її представником не подано жодних доказів на підтвердження порушення їхніх прав.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_5 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник Бурштинської міської ради Михайлишин М.Я. заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила відмовити в її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, а відтак суд, відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, приходить до висновку що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та Бурштинської міської ради, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції, в оскаржуваній його частині вищезазначеним вимогам відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні позову про встановлення границі заїзду, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не подано суду доказів щодо визначення технічних характеристик заїзду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4,5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У відповідності до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В той же час ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна. Позивач, пред`являючи негаторний позов, повинен довести належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявність в нього права власності та про створення йому саме відповідачем перешкод в користування та/або розпорядженні своїм майном.

Звертаючись з позовом до суду позивачка свої вимоги мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_12 (правонаступниками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) чинить їй перешкоди в користуванні заїздом з АДРЕСА_1 до її господарства.

У заяві про збільшення позовних вимог (т.3 а.с.26-28) позивач просила скасувати кадастровий номер незаконної приватизації ОСОБА_6 ; встановити границі заїзду; відновити право заїзду до домоволодіння позивачки; встановити демонтовану огорожу відповідача; в подальшому не завдавати моральної шкоди та відповідно психологічного тиску.

Позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення границь заїзду не містить деталізації щодо встановлення фактичних границь заїзду.

Ухвалюючи рішення по суті заявленої позовної вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі № 300/3300/20 за позовом ОСОБА_1 до Озерянської сільської ради Галицького району - визнано протиправними дії Озерянської сільської ради Галицького району щодо невключення в генеральний план села Слобода Галицького району дороги (проїзду) до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 , по наявному під`їзному шляху з АДРЕСА_1 та зобов`язано Озерянську сільську раду на черговій сесії внести зміни в генеральний план села Слобода позначивши (вказавши) дорогу (під`їзний шлях) до земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 ОСОБА_2 , по наявному під`їзному шляху з вулиці Івана Франка.

У справі що переглядається, позивачем будь-яких доказів щодо визначення технічних характеристик, параметрів заїзду суду не представлено, а відтак суд обґрунтовано відмовив у цій частині позовних вимог з підстав недоведеності.

Вимоги апеляційної скарги про ухвалення нового рішення, яким апелянтка просить встановити границі заїзду по наявному під`їзному шляху з вулиці Івана Франка, села Слобода є необґрунтованими, оскільки рішення про встановлення границь заїзду по наявному під`їзному шляху має також містити чіткі технічні характеристики такого (ширину, довжину тощо). За відсутності доказів щодо характеристик заїзду, суд правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині вимог, оскільки сама по собі констатація встановлення границь заїзду по наявному під`їзному шляху не є встановленням границь такого заїзду.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що суд встановив, що проникнення гілля дерев із земельної ділянки відповідачів на існуючий заїзд, є перепоною позивачці у використанні заїзду за цільовим призначенням, а тому задовольнив позов в частині позовної вимоги про відновлення права заїзду до домоволодіння позивачки шляхом зобов`язання відповідачів обрізати гілля дерев на їх земельній ділянці. Таким чином право позивачки на користування існуючим заїздом підтверджено рішенням суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняГалицького районного суду від 11 липня 2023 року - без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин