Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8387/21
Номер провадження: 22-ц/812/839/23 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача - Кірюхіна О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Макаренком Сергієм Сергійовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Позивач зазначав, що 01 липня 2021 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем BMW 346 L н.з. НОМЕР_1 порушив вимоги п.п.2.3.б), 12.3.,16,3.,16.11. ПДР України та не надав переваги в русі належному йому автомобілю HYUNDAI TUCSON н.з. НОМЕР_2 , який рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль зазнав значних пошкоджень у його передній частині

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП.

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна № 180-21, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 , розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля, складає 416 919,41 грн.

Оскільки автомобіль, яким керував ОСОБА_1 був забезпечений ПрАТ «СК ЮНІВЕС», остання, згідно угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-14611/ДП4 від 30 серпня 2021 року відшкодувала частину завданого матеріального збитку у розмірі 110 000 грн.

При цьому згідно п.2 вказаної угоди до загального розміру матеріальних збитків, не включається сума різниці між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130 000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.).

Також через пошкодження, отримані внаслідок ДТП для доставки його автомобіля на СТО необхідно було залучити евакуатор, вартість послуг якого склала 1500 грн.

Загальний розмір невідшкодованої майнової шкоди складає становить 290 414,41 грн яка складається з розміру шкоди 286 919,41 грн. (416 919, 41 грн. (розмір шкоди згідно оцінки) - 110 000 грн. (сума страхового відшкодування) - 20 000 грн (різниця між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130 000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.)) + 1500 грн. (вартість послуг евакуатора) + 1995 грн. (вартість послуг СТО).

Відповідач ОСОБА_1 у добровільному порядку не відшкодовує завдану ним шкоду.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 290 414,41 грн. та судові витрати в розмірі 5 904,14 грн., які складаються із судового збору в розмірі 2904,14 грн. та вартості проведення незалежної оцінки майна в розмірі 3 000 грн.

17 січня 2023 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає безпосереднім та єдиним винуватцем ДТП позивача, а тому відсутні підстави для відшкодування шкоди.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на Висновок судового експерта №10.1/048-Д від 26 листопада 2021 року за результатами дослідження обставин механізму ДТП, яким встановлено, що дії водія ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п. 12.3 та 12.9 «б» ПДР України, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Також відповідач не погоджується із переліком пошкоджень за ДТП частин та деталей автомобіля позивача та висновками Звіту № 18021 від 13 серпня 2021 року, оскільки не був присутній при проведенні цього дослідження

Представником позивача адвокатом Кірюхіним О.М, надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що доводи відзиву щодо невинуватості відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якого позивачу завдано матеріальну шкоду, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки його вина вже встановлена постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року у справі №183/4446/21, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, якою визнано неналежним доказом «висновок експерта» від 26 листопада 2021 року, проте адвокат відповідача всупереч своїм же доводам у відзиві посилається на ст.82 ЦПК України щодо преюдиційності.

Розмір шкоди встановлений належними та допустимими доказами, в тому числі звітом від 13 серпня 2021 року № 180-21, складовими частинами якого є ремонтна калькуляція, протокол огляду колісного транспортного засобу та 99 фотознімками пошкодженого автомобіля, які збігаються між собою.

Звертає увагу суду на те, що проведення вказаних у відзиві експертиз, про які у відзиві не заявлено, на цей час вже є неможливим, оскільки через півтора роки після ДТП він вже давно відремонтований. Оскільки ж пошкоджений автомобіль є іноземного виробництва, то вартість його ремонту та як наслідок, розмір шкоди на цей час була б тільки більшою, оскільки, як зазначено у звіті, на той час курс НБУ складав 27,228 грн. за 1 долар США, тоді як на час розгляду справи вже 36,569 грн.

Вважає, що навіть економічних причин для зменшення розміру відшкодування шкоди на цей час не існує, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріального збитку у розмірі 220 378,51 грн, який складаються з 33 698,28 грн величини втрати товарної вартості автомобіля, 185 180,23 грн вартості відновлювального ремонту та 1 500 грн вартості послуг евакуатора. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 5203,78 грн, які складаються з 2203,78 грн судового збору та 3 000 грн витрат на проведення оцінки матеріального збитку.

Рішення суду мотивовано тим, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язкузгідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Визначаючи розмір шкоди суд виходив з того, що відповідачем не надано належним та допустимих доказів на спростування Звіту №180-21 про незалежну оцінку майна з визначенням вартості матеріального збитку від 13 серпня 2021 року, не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку визначено автотоварознавчим дослідженням неправильно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Макаренко С.С. посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звіт оцінювача та огляд ТЗ здійснено та складено лише через два місяці після ДТП без участі відповідача, останнього навіть не було повідомлено про проведення оцінки транспортного засобу, також не було надано калькуляції від страхової компанії стосовно розміру збитків, а відтак позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів щодо визначення вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням вартості запасних частин, ремонтних робіт та фарбування. До того ж відсутні докази, що витрати за послуги евакуатора 1 500 грон., які були надані позивачу не були сплачені страховою компанією, які відшкодовуються саме страховиком відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Кірюхін О.М. просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Макаренка С.С. залучено до участі у справі ПрАТ «СК «Юнівес» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач причини своєї неявки суду не повідомив.

Причини неявки представника відповідача - адвоката Макаренка С.С. у судове засідання визнанні неповажними, у зв`язку з чим відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За положеннями статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 27 лютого 2019 року на праві власності належить автомобіль HYUNDAI TUCSON н.з. НОМЕР_2 , 2019 року випуску (а.с.39).

01 липня 2021 року приблизно о 09 годині 30 хвилин по вул. Спаська та вул. Шнеєрсона в Центральному районі м. Миколаїв з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем «BMW 346 L», д/н н.з. НОМЕР_1 сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль HYUNDAI TUCSON н.з. НОМЕР_2 , 2019 року випуску.

Постановою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року, яка залишена без змін постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження закрито у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.71-74, 116).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», відповідно до полісу обов`язкового страхування від 11 травня 2021 року №ЕР/203875942 з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000 грн, франшиза у розмірі 2600 грн. (а.с.187).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна № 180-21 від 13 серпня 2021 року, проведеної суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 , розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля HYUNDAITUCSON, д.н.з НОМЕР_2 , становить суму відновлювального ремонту у розмірі 383 221, 13 грн та суму втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 33 698,28 грн, а в загальному розмірі - 416 919,41 грн. з урахуванням ПДВ в запчастинах на дату ДТП 01 липня 2021 року. Коефіцієнт фізичного зносу автомобіля дорівнює нулю, сума ПДВ на запчастини становить 55 588,98 грн (а.с.3-17).

За проведення вказаної незалежної оцінки ОСОБА_2 , сплатив суб`єкту оціночної діяльності ПП ОСОБА_3 3000 грн - за Договором про проведення оцінки колісного транспортного засобу від 01 липня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 582 від 01 липня 2021 року (а.с.50).

Згідно угоди про виплату страхового відшкодування № ГО-14611/ДП4 від 30 серпня 2021 року, укладеної між страховиком відповідача ПрАТ «СК ЮНІВЕС» та потерпілим ОСОБА_2 страхова компанія відшкодувала останньому частину завданого матеріального збитку у розмір 110 000 грн. заподіяного внаслідок страхового випадку, яким визнана вказана ДТП (а.с. 47).

Відповідно до п.2 вказаної угоди, сторонами узгоджена сума страхового відшкодування, за вирахуванням франшизи, у розмірі 110 000 грн. ОСОБА_2 зобов`язується не пред`являти вимоги до власника забезпеченого ТЗ або особи, з вини якої завдані збитки, на суму різниці між лімітом відповідальності (страхової суми) за полісом № ЕР/203875942 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (130 000 грн) та суми страхового відшкодування (110 000 грн.).

Згідно наряду-замовлення від 18 серпня 2021 року за замовленням ОСОБА_2 СТО ТОВ «Богдан Авто Миколаїв» проведена дефектація кузову, складання калькуляції, вартість робіт складає 1995 грн (а.с.51).

Доказів на підтвердження, що вказані роботи пов`язані зі складанням звіту про оцінку матеріального збитку (адже суб`єктом оціночної діяльності складана самостійна калькуляція та протокол огляду пошкоджень ТЗ) матеріали справи не містять. До того ж, цей наряд складено вже після завершення оцінки матеріального збитку.

Згідно акту виконаних робіт від 01 липня 2021 року, ОСОБА_2 сплачено 1500 грн. за послуги технічної допомоги евакуації його автомобіля з місця ДТП до СТО, що підтверджується також квитанцією від 01 липня 2021 року № 282537 (а.с.51).

За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку ( частина друга статті 1187 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

У постанові від 22 лютого 2022 року у справі 201/16373/16-ц, провадження № 14-27цс21, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

З огляду на частину другу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на час розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом цих положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Відповідно до пп. «б» п. 185.1 ПКУ операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (визначається за правилами, встановленими статтею 186 ПКУ), є об`єктом обкладення ПДВ. Тобто послуги з ремонту автомобіля, який потрапив у ДТП, є об`єктом обкладення ПДВ незалежно від того, за рахунок чого платнику податку, який здійснює такий ремонт, надходить компенсація витратна проведення такого ремонту: чи у вигляді страхових виплат від страхової компанії, чи у вигляді покриття франшизи від страхувальника.

А тому, у разі якщо страхові суми спрямовуються страховою компанією або потерпілим на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості ремонту і виділяються особою, яка здійснює такий ремонт, окремим рядком у розрахункових документах.

У разі якщо придбання страховою компанією або потерпілим послуг з ремонту, заміщення, відновлення застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані у процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у особи, яка не є зареєстрованим платником ПДВ, то таке придбання здійснюється без урахування сум ПДВ, бо особа, не зареєстрована платником ПДВ, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму цього податку.

Доказів, що позивачем здійснено відновлювальний ремонт автомобіля або придбані запчастини у особи, яка є зареєстрованим платником ПДВ не надано.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Положення статей 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Зі змісту наданого позивачем звіту №180-21 від 13 серпня 2021 року вбачається, що в разі використання висновків в суді, оцінювач заявляє, що він усвідомлений щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивої інформації, отже даний звіт має застереження про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність, що відповідає вимогам пунктів 4.14.-4.16 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої дорожньою-транспортною пригодою, що становить різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Разом з тим, визначаючи розмір шкоди у сумі 220 378,51 грн, судом не враховано наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати у зв`язку з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України відшкодовуються страховиком, авідтак доводи апеляційної скарги щодо помилковості стягнення витрат на послуги евакуатора з відповідача при відсутності доказів сплати їх страховою компанією є слушними.

Доводи апеляційної скарги про те, що звіт оцінювача та огляд ТЗ здійснено та складено лише через два місяці після ДТП без участі відповідача, відсутність калькуляції від страхової компанії стосовно розміру збитків, у зв`язку з чим позивачем не надано належних, допустимих та переконливих доказів щодо визначення вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням вартості запасних частин, ремонтних робіт та фарбування не заслуговують на увагу оскільки відповідач та його представник не надали апеляційному суду належних, допустимих доказів (іншого висновку експерта тощо) у спростування доказів позивача, а саме того, що матеріальна шкода внаслідок ДТП є меншою ніж та яку просить стягнути позивач, до того ж будь-яких клопотань, у тому числі про призначення будь-якої експертизи у цій частині, не подано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ДТП сталася з вини позивача, що підтверджено висновком судового експерта №10.1/048-Д від 26 листопада 2021 року за результатами дослідження обставин механізму ДТП, яким встановлено, що дії водія ОСОБА_2 не відповідають вимогам п.п. 12.3 та 12.9 «б» ПДР України, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Визначення вини позивача чи відповідача не є предметом спору у справі, що переглядається. Розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18).

З урахуванням того, що постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2021 року, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 січня 2022 року, встановлено вину ОСОБА_1 у ДТП, яка сталася 01 липня 2021 року, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення поза увагою висновку судового експерта №10.1/048-Д від 26 листопада 2021 року про встановлення вини позивача у ДТП.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині відшкодуванням матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом, стягнення з відповідача на користь позивача 218 878, 51 грн. (220 378,51 грн. - 1500 грн) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 374,05 грн (( 2 188,56 грн (75,36% х 290 414,41 грн) - 814,51 грн (3305,67 грн х 24,64%)), у зв`язку з чим рішення суду в частині судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Макаренком Сергієм Сергійовичем - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року в частині відшкодуванням матеріальної шкоди та судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) 218 878, 51 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньою - транспортною пригодою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 4374,05 грн, які складаються з 1 374,05 грн судового збору та 3 000 грн вартості проведення оцінки матеріального збитку.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2023 року.