Справа № 308/1383/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 червня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., ОСОБА_2 , про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом згідно з яким просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального кругу Чуловського В.А. від 04.11.2014 року зареєстрований в реєстрі за № 6199 про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,1044 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Кредитні ініціативи» в сумі 471338,32 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням встановленого законом порядку, оскільки до його видачі нотаріус не надсилав їй за 30 днів до вчинення виконавчого напису листа з вимогою про виконання основного зобов`язання з наданням підтверджуючих документів. Банк також не звертався до неї з претензією про наявність заборгованості за кредитним договором. Незважаючи на це нотаріусом було вчинено виконавчий напис на задоволення вимог банку, без дотримання процедури видачі такого, без з`ясування дійсної заборгованості, без надання права на погашення боргу. Зазначає, що згідно кредитного договору перше порушення нею умов кредитного договору було допущене у 2006 році. Звернувшись до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису 04.11.2016 року банк пропустив строк звернення, внаслідок чого нотаріусом було порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» і Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що призвело до незаконності вчинення виконавчого напису.

Також в подальшому позивач подала заяву про доповнення обґрунтувань позову у якій посилалася на те, що станом на момент виникнення спірних кредитних відносин (укладення договору іпотеки та виникнення іпотеки 18.09.2006 року) серед позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, передбачених ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не існувало такого способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, який був встановлений на підставі Закону № 3795-VI (3795-17) від 22.09.2011 року. Зазначає, що Закон України № 3795-VI (3795-17) від 22.09.2011 року, яким ч.1 ст. 26 було доповнено пунктом 5, згідно якої обтяжував отримав право скористатися таким позасудовим способом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса є актом цивільного законодавства який посилює (встановлює новий додатковий порівняно з тими, що існували на момент виникнення договірних правовідносин спосіб цивільної відповідальності особи і не має зворотної дії у часі.

Окрім того, згідно рішення Великоберезнянського районного суду від 27.07.201 року у справі № 2-97/11, з неї достроково було стягнуто суму боргу по кредитному договору № 123/8-06 у розмірі 74361,36 грн., що позбавляє кредитора нараховувати відсотки згідно договору. В той же час у виконавчому написі відсотки нараховані по 2014 рік, отже сума боргу по виконавчому напису є спірною.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов відповідачем не подано, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи наявні письмові пояснення згідно яких приватний нотаріус просить провести розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що 04.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис зареєстрований реєстрі за № 6199, згідно якого звернуто стягнення земельну ділянку загальною площею 0,1044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка на підставі іпотечного договору № 151/23-2006, посвідченого 18.09.2006 року, Луцович В.П.. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за реєстровим номером 2233, була передана в іпотеку в забезпечення зобов`язань боржника ОСОБА_1 по договору про іпотечний кредит № 123/8-06 від 18.09.2006 року.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року з розгляду справи №137/1666/16-ц вказала, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

У оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що заборгованість стягується за період з 17.12.2012 року по 18.09.2014 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 318102,58 грн. та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 149735,74 грн.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, поданого нотаріусу для вчинення виконавчого напису вбачається, що сума заборгованості включає в себе суму в загальному розмірі 12639,06 дол. США, з яких 7794,75 дол. США заборгованість за тілом кредиту та 4844,31 дол. США- заборгованість за відсотками, яка виникла до 17.12.2012 року, а саме за період з 18.09.2006 року по 17.12.2012 року.

Окрім того, позивач зазначає, що згідно рішення Великоберезнянського районного суду від 27.07.2011 року у справі № 2-87/11 задоволено позов ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 123/8-06 від 18.09.2006 року та стягнуто з неї заборгованість в розмірі 74361,36 грн.

Перебування на примусовому виконанні виконавчого листа № 2-97/11 від 04.04.2012 року виданого Великоберезнянським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 74361,36 грн. та судових витрат в розмірі 863,62 грн. підтверджується листом старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ від 12.06.2015 року № 9-166/15.

У постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, як мінімум з 27.07.2011 року ТОВ «Кредитні ініціативи» не мало права нараховувати відсотки, відповідно до умов договору про іпотечний кредит № 151/23-2006 від 18.09.2006 року.

Водночас, як убачається з оскаржуваного виконавчого напису від 04.11.2014 року № 6199, нотаріусом задоволено вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за період з 17.12.2012 року по 18.09.2014 року, при цьому як вбачається з розрахунку заборгованості кредитором нараховано заборгованість за відсотками за вказаний період в розмірі 6309,17 дол.США.

Таким чином, нарахована сума заборгованості за договором про іпотечний кредит № 151/23-2006 від 18.09.2006 за період з 17.12.2012 року по 18.09.2014, яка пропонується до стягнення у виконавчому написі від 04.11.2014 року № 6199, у будь-якому разі не може вважатися безспірною.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що уразі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

На виконання ухвали суду про витребування доказів нотаріусом надано документи, на підставі яких вчинено виконавчий напис, серед яких наявна вимога про усунення порушень від 26.09.2014 року № 2942-11. Позивач заперечує отримання такої вимоги, однак, доказів отримання такої позивачем нотаріусом не надано не надано.

Також суд констатує, що на момент виникнення спірних правовідносин - 18.09.2006 року стаття 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не передбачала такого способу позасудового звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вказаний спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження був встановлений Законом України № 3795- VI (3795/17).

Статтею 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Закон України № 3795-VI (3795-17) від 22.09.2011 року, яким ч.1 ст. 26 було доповнено пунктом 5, згідно якої обтяжував отримав право скористатися таким позасудовим способом звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса є актом цивільного законодавства який посилює (встановлює новий додатковий порівняно з тими, що існували на момент виникнення договірних правовідносин спосіб цивільної відповідальності особи і не має зворотної дії у часі.

Згідно положень ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Проте, договір іпотеки також не передбачав такого способу цивільної відповідальності особи як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, будь-яких змін чи доповнень про встановлення такого способу сторонами не укладалося.

Приватним нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису зазначене не враховано.

Згідно вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказані вище встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваних виконавчих написів не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та відповідності поданих документів вимогам норм Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини висловлену у п.29 Рішення від 09.12.1994р. у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) у якому суд зазначив, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

А тому на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що зазначені вище порушення процедури вчинення виконавчого напису нотаріуса, а також відсутність ознак безспірності у кредитних правовідносинах сторін є підставою для задоволення позову та визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354,355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 04.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №6199 про звернення стягнення на земельну ділянку загальною площею 0,1044 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належить на праві власності ОСОБА_1 , яка на підставі іпотечного договору № 151/23-2006, посвідченого 18.09.2006 року, Луцович В.П.. приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу, за реєстровим номером 2233, була передана в іпотеку в забезпечення зобов`язань боржника ОСОБА_1 по договору про іпотечний кредит № 123/8-06 від 18.09.2006 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, місцезнаходження: 04703, м. Київ, вул. В. Хвойки, 21) на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок грн. 00 коп.) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вищевказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук