Справа № 347/411/23
Провадження № 2/347/224/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

секретаря Мошулі Т.В.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача , та заперечень відповідача.

10.02.2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №45 від 19.02.2007 року. Позов обґрунтований тим, що 19.02.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 уклали Кредитний договір №45.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК», а з 10 серпня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (скорочено - AT «Укрсоцбанк»).

Згідно рішення №5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року.

12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів AT «Альфа-Банк було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товарне: «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариш «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

В результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 09.11.2022 року становить - 53 624,98 грн., та складається з:

Сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 9 357,70 грн.

Сума заборгованості за інфляційними витратами 44 267,28 грн.

В забезпечення умов виконання кредитного договору № 45 від 19.02.2007 року між ОСОБА_1 АКБ Укрсоцбанк було укладено Договір поруки № 45 від 19.02.2007 року.

Також, для забезпечення виконання умов кредитного договору № 45/1 від 19.02.2007 року між ОСОБА_4 та АКБ Укрсоцбанк було укладено Договір поруки № 45 від 19.02.2007 року.

Оскільки відповідачі продовжують ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, то позивач просив позов задовольнити та:

- стягнути заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 45 від 19.02.2007 року, та рішення суду, що становить - 53 624,98 грн., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 9 357,70 грн.; суми заборгованості за інфляційними витратами 44 267,28 грн.

Також Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

02.05.2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованість невиконання грошового зобов`язання та рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2013 року, що становить 77 541,54 грн., та складається з:

суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 15 930,88 грн.

суми заборгованості за інфляційними витратами 61 610,66 грн.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачам було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий було подано тільки від відповідача ОСОБА_1 .

Так, у відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 заперечила щодо позовних вимог, з тих підстав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Крім того, ствердила, що позивачем неправомірно нараховані 3% річних та інфляційні витрати в період воєнного стану.

В судовому засіданні відповідач та її представник висловили доводи аналогічні відзиву. Просили в задоволенні позову відмовити.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи за його відсутності у всіх судових засіданнях (а.с.4).

Відповідачі судове засідання не з`явилися, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. (а.с. 60-66). Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся про розгляд справи належним чином, однак на адресу суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 67,93,145).

02.05.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з направленням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.69-72).

02.05.2023 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (а.с.73-84) та заява про розгляд справи у відсутності особи позивача (а.с.126-128).

31.05.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Левкуна Д.Д. про ознайомлення з позовною заявою і додатками до неї та заява про відкладення засідання у справі (а.с. 96-100).

05.06.2023 року до суду надійшла заява від ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_1 , про залучення його як адвоката та заява про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копій необхідних документів (а.с.112-118).

Від представника відповідача, ОСОБА_2 , 31.07.2023 року надійшов відзив на позовну заяву та заява про перенесення справи (а.с.130-133).

05.09.2023 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності особи. Проти винесення заочного рішення позивач не заперечив (а.с.149-151).

Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.02.2023 року автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Кіцулу Ю.С. для розгляду даного судового провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2023 року позовну заяву АТ «Сенс Банк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 02.05.2023 року.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року розгляд справи відкладено на 05.06.2023 року у зв`язку з заявою представника позивача.

Ухвалою суду від 05.06.2023 року розгляд справи відкладено на 02.08.2023 року у зв`язку з заявою представника відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та надання строку для підготування відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.08.2023 року розгляд справи відкладено на 06.09.2023 року.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/411/23 відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с. 59-62, 87-88, 104-105).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, відповідно до копії кредитного договору № 45 від 19.02.2007 року АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» надав ОСОБА_3 у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 10 000 дол. США зі сплатою 13% річних (а.с.12-20).

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 19.02.2007 року між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №45/1, згідно з яким поручитель ( ОСОБА_4 ) взяв на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями боржника (а.с. 7-8).

В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором, 19.02.2007 року між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №45, згідно з яким поручитель ( ОСОБА_1 ) взяла на себе зобов`язання відповідати за зобов`язаннями боржника (а.с.9-11).

Рішенням Косівського районного суду від 23.07.2013 року у справі № 347/1781/13-ц ухвалено стягнути в солідарному порядку з відповідачів ( ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ) на користь ПАТ «Банк Укрсоцбанк» за кредитним договором №45 від 19.02.2007 року в сумі 116 958, 64., і 1 169,59 грн. судового збору (а.с. 21-22).

Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором № 45 від 19.02.2007 року за період з 10.11.2019р. по 09.11.2022 р. у ОСОБА_3 утворилася загальна сума заборгованості у розмірі 53 624,98 грн. (а.с.5-6).

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем у заяві про збільшення позовних вимог, заборгованість ОСОБА_3 за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року 3% річних згідно рішення суду становить 15 930, 88 грн., а інфляційні витрати на суму заборгованості згідно рішення суду становлять 61 610, 66 грн. (а.с.7-78).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_3 ) та поручителів ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (АТ «Сенс Банк») за кредитним договором та рішенням суду, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року зроблений правовий висновок. що ст.625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Невиконання боржником грошового зобов`язанням є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язанням до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ "Нафтова компанія «Юкос" проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia2, заява N 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства2 від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 Цивільного кодексу України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних витрат за невиконання рішення суду 23.07.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

11.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 р. на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 р. № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин.

Слід зауважати, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559. 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Окрім того, згідно п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Разом із тим, внесено зміни до розпорядження КМУ від 25.03.2020 №338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30.04.2023. Також продовжено на всій території України карантин до 30.04.2023 р.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що рішенням Косівського районного суду від 23.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №45 від 19.02.2007р. в сумі 116958.64 грн. та 1169,59 грн. оплаченого судового збору.

Як зазначає позивач та, що не було спростовано відповідачем, вказане рішення суду відповідачами належним чином не виконане.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Враховуючи вище викладене, строки, визначені, у т.ч. статтями 257.258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 10 лютого 2023 року, та відповідно положення чинного законодавства, тому за вимогами з березня 2017 року строк позовної давності не пропущений.

Отже, враховуючи, що судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором відповідачами не виконано, то з урахуванням меж заявлених позивачем вимог із відповідачів підлягають солідарному стягненню три відсотки річних у розмірі 15 930, 88 грн.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Проте, 17.03.2022 року набрав чинності ЗУ «Провнесення зміндо Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення "ЦК України доповнено,зокрема, пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем (а.с.76- 78) такий здійснено в період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, тобто до введення воєнного стану в Україні, що також відповідає п. 18 Перехідних Положень ЦК України. За таких обставин доводи відповідача в цій частині є неспроможними.

Розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат наданий позивачем до суду не спростований відповідачами.

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних та інфляційні витрати в загальній сумі 77 541, 54 гривні.

Неспроможними є доводи представника відповідача в тій частині, що кошти за договором кредиту надавалися в іноземній валюті. Так, рішенням Косівського районного суду від 23.07.2013 року заборгованість стягнута саме в національній валюті, без визначення її еквівалента в іноземній валюті, а відтак інфляційні витрати нараховані позивачем саме на заборгованість, яка підлягає сплаті у гривнях.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у сумі 2 684 грн. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі, тобто по 894, 66 грн. з кожного.

Крім того, позивачем було збільшено позовні вимоги, однак не сплачено суму судового збору. За таких обставин сума судового збору, яка підлягала платі позивачем при подачі заяви, підлягає до стягнення з відповідачів в розмірі 2684 грн., тобто по 894, 66 грн. з кожного в дохід держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, Київська область) до ОСОБА_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором №45 від 19.02.2007 року та рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23.07.2013 року, а саме 3% в сумі 15 930 грн. 88 коп., та інфляційні витрати в сумі 61 610 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору, тобто з кожного по 894 (вісімсот дев`яносто чотири) гривні 66 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору, тобто з кожного по 894 (вісімсот дев`яносто чотири) гривні 66 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26 жовтня 2023 року.

Суддя Ю.С. Кіцула