Справа № 485/622/23 Головуюча у 1-й інстанції Квєтка І. А.
Провадження № 22ц/812/1087/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 серпня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Квєтки І. А. у місті Снігурівка Миколаївської області зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 38 694 грн 31 коп. заборгованості за кредитним договором та простроченими процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позову банк зазначив, що 25 липня 2011 року позичальницею ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг та оформлення картки, підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відкрито рахунок та надана кредитна картка.

Між тим, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної карти, позичальницею у визначені строки не погашена сума основного кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення кредитної заборгованості та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом.

У відзиві на позовну заяву відповідачка вважала доводи позову необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню.

Вказувала, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів на карту, та виходячи з заборгованості за тілом кредиту не зрозуміло який саме кредитний ліміт було встановлено.

Зазначала, що під час підписання анкети-заяви не була ознайомлена з умовами та порядком нарахування процентів, але за відомостями отриманими нею з банківської виписки, з неї списано відсотків за користування кредитом в сумі 34 165 грн 44 коп.

Посилалась на відповідну судову практику, щодо відсутності доказів про узгодження умов кредитного договору.

За такого вважала, що надані до позову копії умов та тарифів надання банківських послуг, а також паспорт споживчого кредитування не можуть вважатися узгодженням умов кредитування та просила суд відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 серпня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведено узгодження усіх істотних умов з позичальницею при укладенні договору кредитування, а тому немає підстав для стягнення з відповідачки прострочених відсотків, та наданих коштів, як тіла кредиту, у зв`язку з нарахуванням відповідачці процентів на суму 32 774 грн 75 коп., яка є більшою, ніж заборгованість за тілом кредиту, та є неправомірно погашеною за його рахунок, внаслідок чого заборгованість позичальниці перед позивачем відсутня.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі.

Зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачкою банківських послуг, оскільки видача картки та встановлення кредитного ліміту підтверджуються довідками банку, що містяться в матеріалах справи.

Вказував, що суд помилково дійшов висновку про відсутність заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач заявив вимоги про стягнення тіла кредиту та прострочених відсотків.

Зазначав, що підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні.

Також вважав відсутніми підстави вважати, що сума витрат є меншою, ніж сума надходжень за рахунком, оскільки ні відповідач, ні сам суд не навели розрахунку із врахуванням відсотків нарахованих за обліковою ставкою НБУ, тому цей висновок суду передчасним.

Звертав увагу суду апеляційної інстанції на доведеність, на його думку, обов`язку відповідачки по сплаті процентів за користування кредитом, та вказував, що останньою не надано жодного доказу на спростування боргу по кредиту.

Посилався на незастосування місцевим судом висновків Верховного Суду викладених в постанові від 3 липня 2019 року по справі №138/356/17, згідно яких банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману суму кредитних коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка вважала її доводи необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню, наводячи у його змісті раніше викладені нею аргументи.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 8 вересня та 3 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 липня 2011 року відповідачкою ОСОБА_1 підписана заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з метою оформлення зарплатної картки, без зазначення інших видів банківських послуг.

Між тим за довідками, що надані банком, за кредитним рахунком, яким користувалася відповідачка, на підставі виданих їй платіжних карток, встановлено ліміт, який неодноразово змінювався, та станом на 22 травня 2013 року складав 22 000 грн, 8 та 22 квітня 2020 року мав найбільше значення 34 735 грн 69 коп., та після поступового зменшення 26 грудня 2022 року зведений до 0,00 грн. Кінцевий строк дії виданих відповідачці семи платіжних карток є березень 2023 року. Тарифи, Умови та правила кредитування позичальницею не підписані та розміщені на сайті банку (а.с.28, 29, 30, 33, 34-59).

За таких обставин, договір кредитування, що укладався між сторонами повинен був складатися із заяви позичальниці щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Разом з тим, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків тощо, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» нею не підписані (а.с.33, 34-59).

Відповідачкою лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті (а.с.30).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вважаючи, що такі умови між банком та позичальницею узгоджені, банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом шаблоном № 906, в який внесено зміни наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010 року (а.с.40, 41-65), та на яких відсутній підпис позичальниці про ознайомлення з ними та їх узгодження.

В той же час, надав саме такі Умови та правила, затверджені у банку наказом від 6 березня 2010 року, позивачем не доведені обставини, що розрахунок ним проведено виключно за їх умовами, та на час підписання позичальницею анкети-заяви ці Умови та правила не були змінені. Зокрема, наведений банком розрахунок заборгованості представлений у вигляді трьох окремих частин, свідчить про застосування ним, як кредитором, з 1 вересня 2014 року та 1 квітня 2015 року підвищених процентних ставок з їх поступовим підвищенням в подальшому, а з 1 червня 2015 року іншого алгоритму розрахунку, ніж визначених на травень 2013 року (а.с.7-18).

Так позивачем починаючи з 22 травня 2013 року розрахована заборгованість відповідача за відсотковою ставкою у 2,3 % щомісяця (27,6% річних), з їх поступовим підвищенням до 2,7% щомісяця (32,4% річних) з 1 вересня 2014 року, до 3,5% щомісяця (42 % річних) з 1 квітня 2015 року, із застосуванням з 1 липня 2019 року додатково процентної ставки на прострочений кредит в розмірі 7% щомісяця ( 84 % річних), та з погашенням нарахованих відсотків за рахунок тіла кредиту починаючи з 1 липня 2015 року( а.с.7-18).

Між тим, у заяві позичальниці від 25 липня 2011 року відсоткова ставка взагалі не зазначена, більш того, нею зазначено про бажання отримати зарплатну картку.

За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така позиція висловлена Великою Палатою ВС у постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи, яка знаходиться на перегляді у суді апеляційної інстанції.

Однак, на обґрунтування проведеного розрахунку кредитної заборгованості банком до матеріалів позовної заяви додатково надана копія інформаційної довідки, що є паспортом споживчого кредиту, яка 25 листопада 2020 року підписана від імені позичальниці ОСОБА_1 , та у якій перелічені фінансові умови надання платіжних карток за сьома типами кредитних продуктів з отриманням для використання семи різних розмірів кредитного ліміту коштів, із зазначенням пільгового періоду 55 днів, кількості та розміру платежів та періодичності їх внесення за двома типами шляхом договірного списання та шляхом внесення клієнтом коштів в розмірі мінімального обов`язкового платежу, у чотирьох запропонованих розмірах але не менше 100 грн щомісячно, та зі сплатою за їх користування процентів за розмірами процентних ставок поза межами пільгового періоду за трьома різними ставками 84%, 81,6% та 72% (а.с.31-32).

Ця інформація надана позичальниці лише 25 листопада 2020 року та зберігає чинність і є актуальною до 10 грудня 2020 року (а.с.16-18).

За змістом статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 9 Закону України «Про споживчий кредит» на кредитодавця покладається відповідальність щодо інформації споживача про умови кредитування до укладення між сторонами самого договору. Така інформація надається споживачу у письмовому вигляді та надає йому можливість визначитися з кредитним продуктом, який у подальшому він може обрати та укласти споживчий кредит на визначених сторонами умовах.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду, зробленого у постанові від 23 травня 2022 року під час розгляду справи № 393/126/20 виснувано, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами.

При тому потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи наведені правові висновки та встановлені у справі обставини на підставі наданих сторонами доказів, судом першої інстанції зроблені обґрунтовані висновки, що підстав для нарахування та сплати процентів за користування коштами, що надані банком відповідачці, в якості кредиту, відсутні. Підтвердження прийняття позичальницею цих умов та тарифів зі сплати процентів за наданими банком витягом з Умов та витягом з Тарифів, як складової частини кредитного договору приєднання, є неприпустимим за неналежністю наданих доказів.

За такого позивачем хибно розрахована заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом за рахунок його штучного збільшення через включення нарахованих відсотків за користування кредитом, та за відсотками за користування кредитом, в той час як використані кошти банка повернуті позичальницею в повному обсязі, а прострочені відсотки за користування кредитом в розмірі 7 040 грн 62 коп. та відсотки, в тому числі і погашені за рахунок кредиту, нараховані ним безпідставно.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 338 664 грн повернути АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку в розмірі 391 628 грн 60 коп., що відповідає наданій позивачем виписці по надходженням по картковому рахунку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки на користь банку, як тіла кредиту, немає (а.с.19-27).

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, як з підстав неправомірності нарахування банком процентів без їх узгодження з позичальницею, так і з підстав погашення безпідставно нарахованих процентів на суму 32 774 грн 75 коп. за рахунок тіла кредиту, про стягнення якого в розмірі 31 653 грн 69 коп. просить банк, незважаючи на його фактичне погашення відповідачкою.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.

Щодо посилання банка в апеляційній скарзі на можливість стягнення з відповідачки процентів в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, то вказані вимоги банком у позові не заявлялися, а суд, який розглядає подану заяву виключно у її межах, не може використовувати свої повноваження на захист однієї із сторін на противагу іншій.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

В. В. Коломієць