Справа № 473/4118/23
РІШЕННЯ

іменем України

"02" листопада 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О., позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є особою, якій встановлена ІІ група інвалідності, внаслідок чого він значно обмежений в працездатності. В зв`язку з чим він постійно потребує матеріальної допомоги, оскільки єдиним джерелом доходу є пенсія в зв`язку з інвалідністю (2 985 грн. 40 коп. за березень 2023 року), з якої здійснюється відрахування на користь відповідачки на утримання трьох неповнолітніх дітей. При цьому, кошти, що залишаються після відповідних утримань, не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Водночас, відповідачка є працездатною особою, жодних стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться, а тому вона має можливість надавати допомогу позивачу.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на своє утримання в розмірі частки від доходів відповідачки, щомісячно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, додавши при цьому, що на його утриманні перебуває спільний з відповідачкою син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не працює, оскільки продовжує навчання.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, посилаючись на відсутність у неї можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Зазначала, що вона офіційно не працевлаштована, перебуває на обліку в центрі зайнятості, допомогу по безробіттю не отримує. При цьому, на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей. Позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на їх утримання, проте свій обов`язок не виконує. Родина існує за рахунок підсобного господарства, її випадкових сезонних заробітків у приватних осіб.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їх правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що з 28 лютого 1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 травня 2022 року було розірвано.

24 січня 2022 року позивачу ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності в зв`язку з загальним захворюванням на строк до 01 лютого 2023 року (первинний огляд), та за наслідками повторного огляду 25 січня 2023 року - ІІ групу інвалідності на строк до 01 лютого 2024 року, надані рекомендації: нагляд сімейного лікаря, ревматолога, стаціонарне лікування 1-2 рази, висновок щодо умов та характеру праці відсутній.

Відповідачка ОСОБА_2 є особою працездатного віку, з 22 червня 2023 року перебуває на обліку в Вознесенській філії Миколаївського обласного центру зайнятості, допомогу по безробіттю не отримує.

Також з матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що останні мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Неповнолітні діти проживають разом з відповідачкою, на утримання яких на її користь з позивача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 жовтня 2022 року та до досягнення дітьми повноліття, відповідно до судового наказу, виданого 01 листопада 2002 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області. Син ОСОБА_3 проживає з позивачем, є студентом ВСП Вознесенського фахового коледжу Миколаївського національного аграрного університету.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.ч.1,2 ст. 76 СК України).

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу.

При цьому, за змістом ч.4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму на одну особу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня становить 2093 грн.00 коп.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки про доходи №1444 13 позивач отримує пенсію по інвалідності: січень 2023 року 2736 грн. 21 коп., лютий 2023 року 2885 грн. 40 коп., березень 2023 року 2985 грн. 40 коп., квітень 2023 року - 2985 грн. 40 коп., травень 2023 року - 2985 грн. 40 коп., червень 2023 року - 2985 грн. 40 коп.

Тобто, позивач забезпечений прожитковим мінімумом, встановленим для осіб відповідної категорії (непрацездатних). Доказів, що внаслідок наявності у нього інвалідності (загальне захворювання) він обтяжений необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування, а також наявності абсолютних протипоказань для працевлаштування матеріали справи не містять.

При цьому, обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків та такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Крім того, з положень ст. 75 СК України вбачається, що нею встановлено умови за існування яких дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Тобто, наведені положення закону чітко і безальтернативно вказують на те, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Між тим, матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідачка може надавати матеріальну допомогу позивачу.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Клопотань про забезпечення та/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментіввідмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення.

Суддя Л.В. Лузан