Справа №173/2629/23
Провадження №2/173/636/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Салтиковій С.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

30.08.2023 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1 , з позовом про стягнення аліментів до відповідача ОСОБА_2

11.09.2023 року отримана адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.09.2023 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи на 23.10.2023 року.

20.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше одного встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, а в подальшому стягувати аліменти на утримання меншої доньки в розмірі частини всіх видів доходів відповідача, але не менше одного встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 07 вересня 2013 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, Дніпропетровської області, актовий запис № 99.

В період шлюбу у них народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Діти проживають разом з нею та перебувають на її повному утриманні.

Відповідач не надає кошти на утримання дітей. Тому всі витрати по утриманню дітей несе вона самостійно. В добровільному порядку про надання матеріальної допомоги на утримання дітей з відповідачем домовитись не вдалось, що й стало причиною звернення до суду.

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву. Згідно якого позивач позовні вимоги визнав частково. Просив суд стягнути із нього аліменти на утримання старшої доньки в твердій грошовій сумі 2 833.00 грн., і на утримання меншої доньки в твердій грошовій сумі 2 272.00 грн., до їх повноліття. Свої заперечення обґрунтовував тим, що в період з 07.09.2013 року по 11.07.2023 року сторони та їхні діти мешкали разом. Він та його батьки вкладали кошти на ремонт, оздоблення будинку, покупку меблів та побутової техніки. В цей же період він повністю утримував свою сім`ю. Так як його заробітна плата була вищою чим у позивачки, яка знаходилась у декретних відпустках та не працювала. 11.07.2023 року позивачка без його згоди вивезла дітей до Німеччини, де отримує кошти на своє утримання, утримання дітей та свої матері. Він не припиняв ні спілкування з доньками, ні участі у їх утриманні. При ухваленні рішення просить врахувати, що у нього на утриманні перебувають батьки пенсійного віку. Крім того він не має власного житла, а позивачка повідомила його, що він має залишити їх будинок, власником якого вона є, і в який він вклав кошти на його ремонт та оздоблення, з метою здачі цього будинку в оренду, що збільшить прибуток п позивачки. Він же в свою чергу повинен наймати житлове приміщення для проживання, що не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі, який просить стягнути з нього позивачка.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно обставин викладених в позовній заяві, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2013 року. Шлюб сторін був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, Дніпропетровської області, актовий запис № 99 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, в яких батьком дітей записаний відповідач.

За доводами, викладеними в позовній заяві судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Відповідач заперечує дану обставину але будь-яких доказів на спростування даного факту не надає. За таких обставин знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивачки, щодо участі другого із подружжя в матеріальному забезпеченні дітей. З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, тобто для захисту права позивача відповідно обраного нею способу захисту порушених прав, з яким погоджується суд.

Так як відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини.

Позивач бажає отримувати аліменти з відповідача на утримання дітей в частці від прибутку відповідача, оскільки заявляє вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки усіх доходів відповідача. Тому суд вважає за потрібне прийняти рішення у відповідності до способу стягнення аліментів, обраному позивачем і не вбачає підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей в твердій грошовій сумі, як просить відповідач. Оскільки спосіб стягнення аліментів визначається саме позивачем.

Доказів про матеріальне становище сторонами суду не надано

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони є особами працездатного віку, відповідач має захворювання, що підтверджується наданою медичною довідкою, проте в наданій довідці відсутній висновок, що через хворобу відповідач не має можливості працювати. Доводи відповідача, що батьки перебувають на його утриманні суд вважає безпідставними, оскільки доказів такого утримання суду не надано. Вкладення коштів в оздоблення та ремонт будинку, придбання меблів та побутової техніки не відносяться до предмету спору про стягнення аліментів і не враховуються при визначенні їх розміру. З чого суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних і стягнення з відповідача на ім`я позивачки аліментів на утримання двох дітей в єдиній частці, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. В свою чергу вирішуючи питання про встановлення мінімальної межі аліментів суд виходить з наступного. Позивач просить визначити нижню межу аліментів в розмірі одного встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Проте мінімальний розмір аліментів, суд визначає з урахуванням положень ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якого гарантований розмір аліментів не може бути меншим від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний розмір аліментів в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є рекомендованим, а не гарантованим, і аліменти в даному розмірі присуджуються судом у випадку достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачем не надано доказів про те, що позивач отримує достатній заробіток (дохід) для визначення мінімального розміру аліментів в розмірі одного встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд приходить до висновку про визначення мінімального розміру аліментів в гарантованому розмірі - 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття. Крім того позивачка не обґрунтувала та не надала доказів того, що діти потребують стягнення аліментів з визначенням нижньої межі в розмірі одного встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Стягнення аліментів на утримання меншої доньки в розмірі частини всіх видів заробітку доходу відповідача після досягнення старшою дитиною повноліття може бути визначене лише з урахуванням всіх обставин, які будуть існувати на той час. Тому позовні вимоги в даній частині також задоволенню не підлягають.

Стягнення аліментів в зазначеному вище розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дітей на думку суду буде необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дітей даного віку .

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 30.08.2023 року. Тому аліменти на утримання дітей суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання дітей за попередній період.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 1 073 грн. 60 коп., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір».

На основі ст. 180, 181, 182, 183, СК України. керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання двох дітей: доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в єдиній частці, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 30 серпня 2023 року і до повноліття старшої дитини

Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави в сумі 1 073.60 грн.

Рішення допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.10.2023 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 26.10.2023 року

Дата набрання законної сили: 23.11.2023 року