Провадження номер 22-ц/812/1016/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л. Д.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року, повний текст якого складено цього ж дня, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що проживала разом із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2015 року по вересень 2019 року у квартирі АДРЕСА_1 .

Під час сумісного проживання сторін ОСОБА_4 завагітніла, після чого ОСОБА_3 пішов із сім`ї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_5 .

Позивач вказувала, що ОСОБА_3 відмовився подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про те, що він є батьком доньки, тому запис про батька у Книзі реєстрації народжень було здійснено за вказівкою матері відповідно до ст.135 СК України.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3 неодноразово у телефонних розмовах із нею визнавав себе батьком ОСОБА_6 .

Враховуючи викладене, позивач просила: 1) визнати, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) внести зміни до актового запису №1112 про народження ОСОБА_5 в графі відомості про батька та змінити прізвище дитини на ОСОБА_7 ; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання їхньої доньки у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач заперечував проти задоволення позову. Вважав, що він не є батьком ОСОБА_8 .

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 вересня та 16 листопада 2020 року, 16 березня 2021 року по справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої було доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні клопотання про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи.

В обґрунтування такої відмови суд зазначив, що висновком експерта від 29 червня 2021 року за результатами проведеної молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що ОСОБА_3 може бути батьком ОСОБА_5 з ймовірністю 99,06%.

Надані судовим експертом пояснення вказують, що вид біологічного матеріалу, який відбирається у піддослідних не впливає на точність кінцевого результату, а тому повторна експертиза з метою дослідження крові або іншого матеріалу буде мати такий самий результат.

Враховуючи зазначене, а також те, що відповідачем не доведено неналежність та недопустимість висновку експерта, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого клопотання.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року позов ОСОБА_4 задоволено.

ОСОБА_3 визнано батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До актового запису № 1112 від 28 листопада 2019 року, складеного Заводським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану м.Миколаєва Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про народження ОСОБА_5 внесено зміни у графі «Відомості про батька», шляхом зазначення батьком дитини ОСОБА_3 , та змінено прізвище дитини з ОСОБА_9 на ОСОБА_7 .

З відповідача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_3 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто судовий збір у сумі 764,40 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у сумі 7614,00 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що наявні у матеріалах справи докази вказують на доведеність позовних вимог ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, враховуючи заяву позивача, в якій вона просила не стягувати з ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про необхідність відшкодування відповідачем на користь ОСОБА_4 судового збору та витрат на проведення експертизи.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що був знайомий із позивачкою з 2013 року, однак ніколи не проживав із нею однією сім`єю та у 2018 році припинив спілкування з нею.

У 2019 році позивачка повідомила його про народження дитини, а також про те, що він є її батьком.

Відповідач вказував, що він не погоджується із висновком молекулярно-генетичної експертизи, оскільки вона проведена із численними порушеннями, а неупередженість експерта викликає сумніви, тому що він особисто знайомий із адвокатом позивачки та під час дослідження не здійснював відбір біологічного матеріалу ні в нього, ні у ОСОБА_5 , ні у дитини.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просив призначити по справі повторну судово-генетичну експертизу, проведення якої доручити Одеському обласному бюро судово-медичної експертизи.

Крім того, відповідач вказував, що суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, не врахував того, що на його утриманні перебуває ще троє дітей.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзив на апеляційну скаргу

Позивач через свого представника подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. ОСОБА_4 вказувала, що ті обставини, на які посилається апелянт у своїй скарзі, не підтверджені належними доказами, а тому не можуть братись до уваги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , про що 28 листопада 2019 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області складено актовий запис №1112, у якому матір`ю дитини зазначено ОСОБА_4 , а батьком на підставі ст.135 Сімейного кодексу України ОСОБА_11 (т. 1 а.с.11-13).

Згідно з висновком судового експерта сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Семенчука С. В. №СЕ-19/115-21/6042-БД від 29.06.2021 ОСОБА_3 може бути біологічним батьком ОСОБА_8 з ймовірністю 99,06% (т.1 а.с.108-120).

У висновку експертом зазначено, що 10 червня 2021 року для відбору порівняльних зразків до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з`явилися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у яких було відібрано зразки букального епітелію на нейлонові щіточки стерильних зонд-тампонів, які поміщені у пакети Експертної служби МВС №3591992, 3591990 та 3591991, на яких зроблені відповідні написи. Упаковки завірені підписами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та експерта ОСОБА_12 . Після відбору зразків складено акт відбирання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи, який підписаний всіма присутніми без зауважень.

У результаті дослідження встановлено, що ДНК-профіль ОСОБА_5 містить тільки ті генетичні ознаки (алелі), які встановлені у ДНК-профілях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що за відповідною формулою вказує на те, що ОСОБА_3 може бути біологічним батьком ОСОБА_13 з ймовірністю даної події 99,06%.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_12 пояснив, що біологічний матеріал відбирався в установленому порядку від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом відбору зразків букального епітелію. Оскільки усі види біологічного матеріалу носять єдиний ДНК, то вид біологічних зразків не впливає на результат дослідження.

Судом апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 у призначенні повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, оскільки викладені ним доводи для її проведення є безпідставними та недоведеними належними доказами.

З свідоцтв про народження, рішень Центрального районного суду м.Миколаєва від 30.11.2015 та 03.11.2020, судового наказу від 21.07.2021, випливає, що відповідач є батьком сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньок: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

На доньок стягнуті аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Судового рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_14 суду надано не було, але з інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що у 2015 році відкрито виконавче провадження, де стягувачем виступає мати ОСОБА_14 , а боржником ОСОБА_3 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Щодо встановлення батьківства

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Положеннями статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи один із доказів, які суд повинен оцінювати разом з іншими доказами, і є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У справі, яка переглядається, за клопотанням позивача ухвалою суду була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Відповідач заперечень щодо експертної установи не висував.

Згідно з висновком експерта на підставі зразків позивача, відповідача та ОСОБА_8 було проведено дослідження, яке встановило вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 не менш ніж 99,99%.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_3 батьком ОСОБА_8 , й відповідно, внесення змін до актового запису про народження останньої.

Обставини, на які посилався ОСОБА_3 в обґрунтування своєї незгоди з висновком експерта, не підтверджені належними доказами та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Зокрема, посилання відповідача на те, що у сторін у справі та дитини експертом не відбиралися зразки спростовуються складеним 10 червня 2021 року актом про відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (дослідження). У цьому акті зазначено, що відповідні зразки відібрано, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписали цей акт та заяв і зауважень щодо процедури відбору зразків та їх пакування не мали.

Додані до висновку експерта зображення пакетів із зразками букального епітелію ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свідчать про те, що на них містяться підписи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відсутність скарг або заяв ОСОБА_3 щодо порушення процедури проведення експертизи свідчить про те, що він погоджувався з діями експерта та засвідчив їх вчинення своїми підписами на акті та пакетах зі зразками букального епітелію.

Твердження апелянта про наявність сумнівів у неупередженості експерта не обґрунтовані та не підтверджені доказами.

Щодо стягнення аліментів

Згідно з статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції, урахувавши матеріальний стан відповідача та відсутність у нього на утриманні інших осіб, дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, вказане не відповідає дослідженим доказам, які свідчать, що ОСОБА_3 є батьком чотирьох дітей, включаючи ОСОБА_6 . Він має аліментні зобов`язання щодо інших дітей.

Отже, з урахуванням наявних у ОСОБА_3 аліментних зобов`язань, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_17 у вказаному судом розмірі є хибним.

З урахуванням досліджених доказів, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання ОСОБА_6 має становити 1/8 частку доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання дитини.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 травня 2023 року змінити в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_10 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.