ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7741/23 Справа № 221/8446/20 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2023 року по справі за позовом заступника керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2023 року Волноваська окружна прокуратура Донецької області звернулось до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому листі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі керівник Волноваської окружної прокуратури Донецької області ставить питання про скасування ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2023 року та постановлення нової ухвали про задоволення їх заяви, мотивуючи тим, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявні правові підстави для задоволення заяви у повному обсязі. Наголошували на тому, що право на розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів, в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, зокрема і щодо спірної земельної ділянки, перейшли до новоутвореної Хлібодарівської сільської територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування Хлібодарівської сільської територіальної громади.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року по цивільній справі №221/8446/20 було задоволено позов заступника керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області до Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку. Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 12 жовтня 2019 року №5151-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:1013), із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Сонячної сільської ради Волноваського району Донецької області. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №49392731 на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:1013 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215), власником якої є ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 повернути на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер :03:000:1013) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів на території Сонячної сільської ради Волноваського району Донецької області. Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області та ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 7 357 грн.

Додатковим рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 08 жовтня 2021 року було доповнено рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року в цивільній справі №221/8446/20 за позовом заступника керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області до Головного Управління Держгеокадастру у Донецькій області, ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним, скасування запису про державну реєстрацію права власності та зобов`язання повернути земельну ділянку, третій абзац резолютивної частини рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року реченням такого змісту: Здійснити реєстрацію речового права на земельну ділянку площею 2,000 га з кадастровим номером :03:000:1013, що знаходиться за межами населених пунктів Сонячної сільської ради Волноваського району Донецької області за Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області.

Вищевказане рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року по цивільній справі №221/8446/20 та додаткове рішення від 08 жовтня 2021 року набрали законної сили 20 грудня 2021 року.

Звертаючись із заявою про заміну сторони правонаступником у виконавчому листі Волноваська окружна прокуратура просила замінити у зв`язку з правонаступництвом сторону боржника у виконавчому листі щодо примусового виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області у справі №221/8446/20, з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на Хлібодарівську сільську територіальну громаду.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що передбачені законом підстави для заміни у зв`язку з правонаступництвом сторони боржника у виконавчому листі щодо примусового виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року (з урахуванням додаткового рішення від 08 жовтня 2021 року) у справі №221/8446/20, з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на Хлібодарівську сільську територіальну громаду, не знайшли свого підтвердження, оскільки вони не доведені заявником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з пунктом 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення,що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій,посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Проте разом із тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 73-75 постанови Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 зазначено, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76,77,78,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник не довів підстав для заміни у зв`язку з правонаступництвом сторони боржника у виконавчому листі щодо примусового виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області від 30 червня 2021 року (з урахуванням додаткового рішення від 08 жовтня 2021 року) у справі №221/8446/20, з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на Хлібодарівську сільську територіальну громаду.

Заявником не надано жодних доказів тому, що виконавчий лист отримувався як і не надано доказів того, що Хлібодарівська сільська територіальна громада є правонаступником Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Посилання на зміни у земельному законодавстві не можуть слугувати підставою для задоволення заяви.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v.UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров