СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 756/6379/20

пр. № 2/759/302/23

04 жовтня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Істоміній О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 зверулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що 18.07.2010 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_2 . Після народження дитини подружжя стало проживати окремо. Донька залишилась проживати із матір`ю. Зазначає, що відповідач покинув дитину в той день, коли привіз з полового будинку та залишив без жодних засобів існування. Через три місяці після народження малолітньої позивач звернулась до суду про стягнення аліментів на утримання спільної доньки. 13.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано. За захистом прав дитини ОСОБА_1 зверталась в різні інстанції. Через відсутність поваги, співчуття та любові ОСОБА_2 до своєї дитини, невиконання ним покладених на нього обов`язків у вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинської державної адміністрації про розгляд питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 07.05.2015 року за зверненням позивача було призначено засідання опікунської ради Києво-Святошинської районної державної адміністрації стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, на якому було зроблено висновок про те, що батько долею дитини та її станом здоров`я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з донькою не спілкується, батьківські обов`язки, покладені на нього ст. 180 СК України не виконує тому буде доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. З вересня 2015 року по серпень 2017 року за станом здоров`я дитина могла відвідувати лише ортопедичний садок та ОСОБА_2 ніколи не цікавився в який садочок ходить дитини та чи ходить взагалі. В жовтні 2018 року, лікарі встановили, що дитині необхідне хірургічне втручання для повноцінного життя. Відповідач ані в оплаті операції, ані в відновленні фізичного здоров`я доньки участі не брав. У квітні 2019 року позивач повторно звернулась до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної адміністрауції щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, комісія вирішила за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 . Також відповідач має заборгованість по сплаті аліментів. Окрім цього, рішенням суду від 10.09.2019 року було ухвалено позбавити батьківських прав відповідача. Проте, постановою Київського апеляціного суду від 13.11.2019 року вищезазначене рішення скасовано та відмовлено ОСОБА_1 в позовних вимогах. Постановою Верховного суду від 06.04.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без змін. На постанову Верховного суду відправлена скарга до Вищого Європейського сду з прав людини. Зазначає, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки батька ОСОБА_3 , дитина знаходить на повному утриманні матері. З цих підстав позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04.06.2020 року позовну заяву передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.07.2020 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Згідно розпорядження від 28.04.2021 року №608 призначено повторний авторозподіл справи між суддями, у зв`язку з відстороненням судді Миколаєць І.Ю , від здійснення правосуддя.

28.04.2021 року проколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у справі Журибеду О.М.

Ухвалла Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини зазначені у відзиві.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 04.10.2023 року подав заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримує в повному обсязі.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що спірні правовідносини регулюються нормами ст. 150 та п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Розглядаючи спір, суд переслідує мету докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, оскільки батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини, за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимальним урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мітір`ю позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.01.2011 року (том 1 а.с. 72).

Позивач 22.02.2011 року змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що вбачається зі свідоцтва пр озміну імені серії НОМЕР_2 (том 1 а.с. 73).

Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем - матір`ю ОСОБА_1 , що не заперечується і відповідачем ОСОБА_2 . Також малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року перебуває на утриманні матері- ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 20.05.2020 року №308 (том 1 а.с. 125).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної доньки в розмірір 930 грн. 00 коп., починаючи з 10.05.2011 року та до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 75-78).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.07.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (том 1 а.с. 82).

Позивач ОСОБА_1 29.08.2013 року зверталась до державної виконавчої служби про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності (том 1 а.с. 85).

Також, позивач зверталась до Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві з заявою про те, що протягом тривалого часу ОСОБА_2 не сплачує аліменти ( том 1 а.с. 141).

Згідно листа Державної виконавчої служби України від 22.11.2013 року № 13-0-26-3431/213 вбачається, що заборгованість по аліментам відповідача станом на 10.10.2013 року становить 10512, 00 грн. (том 1 а.с. 87).

Як вбачається з висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.05.2015 року №07-21/1538 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно спільної дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 91-93).

Також, рішенням комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинськиій державній адміністрації Київської області від 07.05.2019 року завтерджено висновок про доцільність позбавлення бактьківських прав відповідача ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 97-100).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року розмір аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.09.2011 року змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільної доньки у розмірір 1500, 00 грн. (том 1 а.с. 102-104).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задоволено, яке постановою Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року скасовано та в позові відмовлено. Постановою Верховного суду від 06.04.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 13.11.2019 року залишено без змін (том 1 а.с. 107-109, 110- 116, 117- 124).

Рішенням Облоноського районного суду м. Києва від 11.06.2020 року стягнуто з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 47742, 51 грн. (том 1 а.с. 133-138).

Станом на 25.08.2020 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 становить 59742, 51 грн. (том 1 а.с. 140).

Встановлено, що малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з народження має вади зі здоров`ям, є інвалідом дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 та консультатційним заключенням, випискою з медичної картки амбулаторного хворого (том 1 а.с. 83-84, 139, том 2 а.с. 12-13, 14-15).

01.10.2018 року згідно довдіки клініки «Ladisten Clinic» ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 потребує хірургічного втручання та вартість такої операції становить 280000, 00 грн. (том 1 а.с. 94).

Спільна донька сторін ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у Спеціалізованій школі І-ІІ ступенів №73 з поглибленим вивченням української мови, літератури та українознавства.

Характеристкикою учениці 2-А класу ОСОБА_2 вищевказаного навчального закладу встановлено, що мама приділяє належну увагу вихованню та розвитку доньки, разом з тим тато ні разу не з`являвся до школи, не спілкувався з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах (том 1 а.с. 101).

На звернення відповідача ОСОБА_2 від 03.07.2020 року, служба у справ дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надала відповідь від 16.07.2020 року №2358, відповідно до якої з ОСОБА_1 в телефонному режимі було проведено профілактично-роз`яснувальну роботу та проінформованоо, що обсяг батьківських прав не залежить від того, проживають вони з дитиною чи ні та рекомендовано звернутись до служби для вирішення питання щодо встановлення способів участі у вихованні та спілкування з дитиною (том 1 а.с. 190).

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації встановлено відповідачу ОСОБА_2 дні та години у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в вихідні дні: кожної неділі місяця з 10:00 год. До 18:00 год. та в будні дні за згодою метері ОСОБА_1 (том 1 а.с. 191).

Зідно заяви ОСОБА_2 02.02.2021 року звернувся з заявою до В.О. начальника служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Курінної Н.П. з проханням вжити заходів щодо спілкування з донькою та усунення перешкод брати участь у її вихованні, оскільки мати ОСОБА_1 перешкоджає у такому спілкуванні та вихованні (том 2 а.с. 47).

Також, 25.10.2021 року відповідач звертався з заявою до Голови виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Дідечу Т.Т. з проханням прийняти рішення щодо визначення способу участі у вихованні та піклуванні з донькою, у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 чинить перешкоди у спілкуванні (том 2 а.с. 98).

Згідно рапорту старшого інспектора-чергового відділення №4 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції від 17.10.2021 року №7852, вбачається, що від оператора служби УІПКП «102» надійшло повідомлення щодо конфлікту між відповідачем та позивачем про побачення батька з дитиною, остання перешкоджає такому побаченню (том 2 а.с. 99).

Згідно протоколу про прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2021 року, відповідач вказав обставини події, а саме 17.10.2021 року близько о 12 год. 00 хв. колишня дружина не надає зустрітись зі спільною донькою (том 2 а.с. 100-101).

Характеристикою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 15.10.2020 року №970 та від 05.10.2021 року №462 встановлено, що за період проживання за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 скарг до ЖЕД-2 від мешканців та сусідів на поведінку ОСОБА_2 не надходило (том 2 а.с. 61, 103).

З акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 вбачається, умови проживання задвольні, квартира облаштована, наявна побутова техніка, квартира з усіма комунальними зручностями, у помешканні охайно та затишно (том 2 а.с. 62-63).

На виконання вимог увхали суду від 22.09.2020 року на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 10.11.2020 року (протокол №23) орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 234- 237).

Окрім цього, на виконання ухвали суду від 25.07.2023 року на підставі рішення комісії Дмитрівської сільської ради з питань захисту прав дитини від 26.09.2023 року, протокол №10/3 з метою захисту законних інтересів малолітноьої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради завтердив висновок від 02.10.2023 року №1921 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні встановлено, що перешкод для спілкування відповідача з донькою не було, більше того, рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 23.12.2021 року №304 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з його малолітньою дочкою ОСОБА_2 » відповідачу була надана можливість безперешкодного спілкування з донькою та визначено дні та години такого спілкування.

Відповідач заперечує ці обставини та стверджує, що позиивач чинила йому перешкоди в спілкуванні з донькою, разом з тим жодного письмового доказу, як то звернення до суду із позовом про усунення перешкод у спілкуванні, вихованні дитини та встановлення способу участі батька у вихованні дитини, на обгрунтування своїх пояснень, до суду не надав.

Також, суд не приймає до уваги дані твердження відповідача, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, а саме згідно висновку від 02.10.2023 року №1921 вбачається, що зі слів практичного психолога Шпитьківського академічного ліцею «Скіф» Грищенко О.М. , яка проводила бесіду з малолітньою ОСОБА_2 та була запрошена на засідання комісії Дмитрівської сільської ради з питань захисту прав дитини 26.09.2023 року, дівчинка перебувала в стабільному емоційному стані, чітко та спокійно відповідала на запитання, легко пішла на контакт, знає про ситуацію, що склалася у родині та з її слів рішення про те, що вона не хоче зустрічатися та спілкуватися зі своїм батьком, цілком усвідомлене та самостійне, з боку матері тиску на дитину не має, вона не чинить їй перешкод у спілкуванні з батьком.

Також, в ході пояснень позивача та відповідача, судом встановлено, що достеменних доказів щодо намагання спілкування з дитиною, бажання брати у вихованні та утриманні відповідач не надав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взагалі не приймає участі у житті доньки, вихованням, лікуванням, утриманням її не займається.

Більш того, висновком встановлено, що в ході бесіди з дитиною 30.08.2023 року було з`ясовано, що вана не має бажання бачитися та спілкуватися з батьком, дитини намалювала малюнок свєї сім`ї на якому зображена вона, мати та прабабуся - це ті люди яких вона вважає своєю родиною, значимі для неї, батька дитина не намалювала.

Отже, слід прийти до висновку, що відповідач протягом тривалого часу не виявляє бажання дбати про духовний і фізичний розвиток доньки.

Таким чином, винна поведінка відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його доньки.

Так, у статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

У ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки.

Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд погоджується з висновком виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не цікавиться її здоров`ям, не бере участі у її вихованні, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Журибеда