Провадження № 2-о/761/599/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дем`янчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,-

ВСТАНОВИВ:

12.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою, згідно якої просить встановити факт смерті - ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Севастополь Автономної Республіки Крим у віці 55 років, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2023 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Заявниця вказує на те, що вона не може здійснити державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 та отримати свідоцтво про його смерть, оскільки ця територія є тимчасово окупованою територією України. Встановлення цього факту заявнику потрібно для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України.

За таких обставин, зв`язку з тим, що у неї відсутній документ встановленої форми про смерть її батька, оскільки свідоцтво про смерть видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, вона звернулася до суду з вказаною заявою.

Ухвалою суду від 12.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

В судове засідання 16.10.2023 заявниця не з`явилася, сповіщена належним чином про розгляд справи, від її представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони заявника.

Представник Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 Цивільний процесуальний кодекс України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільний процесуальний кодекс України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

За ч. 2 ст. 317 ЦІІК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.07.1991, паспортом ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданим Гагарінським РВУМВС України в місті Севастополі 04.12.2007, паспортом ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 , виданим Гагарінським РВУМВС України в місті Севастополі 06.10.1998.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер у місті Севастополі, АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 24.07.2023 відділом запису актів цивільного стану Балаклавського району міста Севастополя Управління РАЦС міста, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 5, довідкою ТОВ «Кримська національна меморіальна компанія» про кремацію від 27.07.2023.

На звернення до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві для здійснення державної реєстрації смерті померлого, Відділ відмовив в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 з причин відсутності підстав для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразка відповідно до законодавства України на підставі наданих заявником документів, та того, що документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, що підтверджено відповідним листом Відділу від 05.09.2023 № 1901/33.4-52.

За таких обставин, судом встановлено, що документи надані на підтвердження факту смерті , видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, видане незаконними органами, що функціонують на тимчасово окупованій території свідоцтва, не засвідчують у встановленому порядку факт смерті фізичних осіб.

Відповідно до положень ч.2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У відповідності до статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та ч.1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою (лікарське свідоцтво про смерть за формою № 1 Об/о, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024); 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою, якщо документи про смерть особи відсутні.

Оскільки міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям необхідно було забезпечити до 01.12.2014 переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, то всі документи видані на тимчасово неконтрольованих територіях після 01.12.2014 не можуть мати юридичних наслідків. Державна реєстрація факту смерті, встановленого в судовому порядку, проводиться за заявою осіб, що були позивачами при розгляді судом справи, а також спадкоємців померлого при поданні рішення суду. Складений актовий запис про смерть включається до книги державної реєстрації смерті за поточний рік. якщо з часу настання смерті не минуло одного року, або до книги поновлених записів цивільного стану за поточний рік, якщо минуло більше року.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст. 76-79 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документа, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. The Republic of Moldova and Russia», «Ilascuand Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, слід звернути увагу, що відповідно до роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №987/0/208-21 від 22.04.2021 року під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що заявниця не має можливості отримати свідоцтво про смерть її батька, оскільки документи про смерть видані на тимчасово окупованій території України, не можуть бути використаними заявником для реєстрації смерті на території України, а також, з урахуванням того, що заявниця надала до суду беззаперечні докази про смерть її батька, у суду є всі підстави для задоволення її заяви та ухвалення рішення про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України.

Керуючись ст. ст.265-268, 317 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, громадянина України, паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Гагарінським РВ УМВС України в місті Севастополі 06.10.1998, визнавши датою його смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті - м. Севастополь, АР Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Сіромашенко