Справа № 301/431/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.

суддів Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

з участю секретаря секретаря судового засідання : Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2021 року у складі судді Пітерських М.О. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним,-

в с т а н о в и в :

21.02.2020 року ТОВ «Сілан» звернулося до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14 травня 2002 року між ОСОБА_1 (як орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілан» в особі директора Феєра М.С. (як орендарем), укладено договір оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року.

Відповідно до предмету вищевказаного договору, в порядку та на умовах, визначених даним договором, Орендодавець зобов`язувався передати в оренду та оперативне управління Орендарю майно (техніку) - дробильно-сортувальний комплекс - 30, що складається з: загрузочного бункера із конвеєром (1 агрегат); дробилки щокової (1 агрегат); дробилки конусної (1 агрегат); грохотно-сортувального пристрою (1 агрегат); конвеєру (5 агрегатів в т.ч. запасний).

Згідно акту прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв вищевказану техніку.

Позивач вважав, що договір оренди від 14.05.2002 року укладений без додержання вимог закону, спрямований виключно на незаконне заволодіння майном ТОВ «Сілан», у зв`язку із чим підлягає визнанню недійсним згідно із положеннями ст.48 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин і які підлягаю застосуванню.

В дійсності договір оренди від 14.05.2002 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сілан» не укладався та не виконувався. В обліку ТОВ «Сілан» не відображено жодних нарахувань за вказаним договором. Обладнання, яке ніби-то передано ОСОБА_1 в оренду, належить ТОВ «Сілан» на праві власності, та в дійсності весь час використовувався в господарській діяльності, обліковується на балансі товариства.

Договір оренди від 14.05.2002 року, а також долучений до нього акт приймання-передачі є підробленими, а про існування таких документів ТОВ «Сілан» стало відомо тільки при ознайомленні з матеріалами справи №301/2824/19.

З договору оренди від 14.05.2002 року вбачається, що він укладений між ОСОБА_1 , як орендодавецем, та ТОВ «Сілан», в особі директора ОСОБА_2 , як орендарем.

Однак, відповідно до інформації наданої Головним управлінням статистики у Закарпатській області від 24.12.2019 року, станом на дату укладення договору оренди від 14.05.2002 року в ЄДРПОУ керівником ТОВ «Сілан» був ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 став керівником ТОВ «Сілан» тільки 21.10.2010 року, про що було внесено запис №5000342 про зміну керівника.

Станом на травень 2002 року керівником ТОВ «Сілан» був ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 , тому останній не міг діяти від імені ТОВ «Сілан» та укладати будь-які договори. Крім того, печатка ТОВ «Сілан» знаходилась в діючого тоді керівника ОСОБА_3 .

Тобто ОСОБА_2 не був представником, не був керівником ТОВ «Сілан», не мав жодних підстав та повноважень діяти від імені такого, тому фактично волевиявлення товариства щодо укладення такого договору було відсутнє, що свідчить про невідповідність такого договору вимогам діючого законодавства. Жодних дій чи виконання такого договору з боку товариства ніколи не вчинялось, укладення такого договору товариством в особі уповноваженого органу не схвалювалось.

Також наявні підстави для визнання такого договору нікчемним в порядку ст.227 ЦК України, як такого, що спрямований на незаконне заволодіння майном товариства із настанням відповідних правових наслідків, які позивач просить застосувати.

Зазначає, що умова договору оренди від 14.05.2002 року в частині оплати за вимогою орендодавця, не відповідає положенням законодавства яке діяло на той час, а також звичаям ділового обороту для такого виду договорів. Так, ціна договору визначена з ПДВ, тоді як орендодавець не є платником такого податку згідно положень діючого законодавства.

Відповідач ОСОБА_1 до листопада 2019 року ніяких вимог про стягнення заборгованості за договором оренди від 14.05.2002 року чи використання виробничого обладнання до ТОВ «Сілан» не заявляв. У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду з позовом до ТОВ «Сілан» про стягнення боргу за договором оренди від 14.05.2002 року.

Відповідно до ч.1 статті 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Вважав, що вищевказані порушення можуть свідчити про наявність під час укладання договору оренди від 14.05.2002 року зловмисної домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка спрямована на незаконне заволодіння майном та активами ТОВ «Сілан» і зупинення господарської діяльності, що є окремою підставою для визнання такого договору недійсним.

В даному випадку договором оренди від 14.05.2002 року порушені права позивача, а саме недоторканість права власності та свобода підприємницької діяльності, а отже в результаті визнання договору оренди від 14.05.2002 року недійсним, права та інтереси позивача будуть відновлені.

Про існування договору оренди від 14.05.2002 року позивач дізнався тільки в листопаді 2019 року, в момент отримання ухвали Іршавського районного суду про забезпечення позову від 27.11.2019 року та ознайомлення з матеріалами справи №301/2824/19. Вважав, що перебіг позовної давності потрібно обчислювати з грудня 2019 року, коли позивач дізнався про порушення свого права та інтересу, тому строк для подання позовної заяви про визнання договору оренди від 14.05.2002 року недійсним - не пропущений.

За вказаних обставин позивач просив Договір оренди дробильно-сортувального комплекса №1 від 14.05.2002 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сілан» визнати недійсним з моменту його укладення та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Сілан» просить дане рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належну правову оцінку та безпідставно відмовив у заявленому позові. Окрім того, судом призначалася у справі судова технічна експертиза документів - оспорюваного договору оренди та акту приймання передачі обладнання до даного договору, в якій перед експертом ставилося також питання про давність складання та підписання документів відносно вказаної у них дати. Однак, суд, не отримавши відповіді на поставлені питання, не роз`яснив позивачу можливість заявити клопотання про призначення повторної експертизи, або призначення експертизи іншому експерту чи експертній установі для отримання даних відповідей, чим фактично відмовився від встановлення обставин на існуванні яких наполягав позивач і які мають істотне значення у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представники апелянта - ОСОБА_4 , адвокати Борсенко О.В., Маркусь М.І. підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Павлишин І.М. в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1ст 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним оспорюваного договору оренди від 14.05.2002 року та недоведеності заявлених вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно із частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Матеріалами справи установлено, що згідно договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року, 14 травня 2002 року між ОСОБА_1 (як орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сілан» в особі директора Феєра М.С. (як орендарем), укладено договір оренди дробильно-сортувального комплексу ДСУ-30 (том 1 а.с.10-13).

Відповідно до предмету договору, Орендодавець зобов`язувався передати в оренду та оперативне управління Орендарю майно (техніку) - дробильно-сортувальний комплекс 30 (ДСУ-30), що складається з: загрузочного бункера із конвеєром (1 агрегат); дробилки щокової (1 агрегат); дробилки конусної (1 агрегат); грохотно-сортувального пристрою (1 агрегат); конвеєру (5 агрегатів в т.ч. запасний).

Згідно із п.2.1 договору сторони набувають прав та обов`язків за цим договором, а договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

Строк дії договору - до 31 грудня 2022 року. (п.2.2 договору)

Пунктом 4.1. договору встановлено, що орендна плата за оренду майна становить 1000,00 (одну тисячу гривень 00 коп.) за місяць в т.ч. ПДВ.

Пунктом 4.4. договору визначено, що розрахунки по даному договору проводяться за письмовою вимогою Орендодавця, у відповідності з фактичним строком дії оренди комплексу ДСУ-30.

Згідно акту прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв вищевказану техніку (том 1 а.с.14).

Ухвалою Іршавського районного суду Закрпатської області від 27.11.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Сілан» про стягнення боргу за вказаним договором. (т.1 а.с.37)

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що спірний договір оренди підписано особою, яка не мала відповідного обсягу повноважень, оскільки ОСОБА_2 14.05.2002 року працював на посаді головного інженера ТОВ «Сілан», а не на посаді директора, тому не мав право від імені товариства укладати договір оренди.

Також спірний договір оренди дробильно-сортувального комплексу від 14.05.2002 року та акт прийому-передачі обладнання без дати є підробленими, оскільки печатка товариства на вказані документи нанесена за допомогою копіювально-множинної кольорової техніки.

Спірний договір насправді сторонами ніколи не укладався та не виконувався, і такий договір у товаристві не обліковувався, форма і зміст договору не відповідає вимогам діючого на той час законодавства.

Обладнання товариством в оренду від ОСОБА_1 у 2002 році не бралося, оскільки воно належить на праві власності товариству з 2001 року і тоді ж було установлено, згідно розробленого технічного паспорту.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009).

Оскільки правовідносини виникли (договір укладено) в період чинності ЦК УРСР, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Згідно ст. 29 ЦК УРСР, юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов`язки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом (положенням). Порядок призначення або обрання органів юридичної особи визначається їх статутом (положенням).

Аналогічні положення містять і ст. ст. 4, 23 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин): товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору і статуту; установчі документи повинні містити відомості, у тому числі, про склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів; управління товариством здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких здійснюється відповідно до виду товариства.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор); дирекцію очолює генеральний директор; дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників; дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами; генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Відповідно до статей 10.1, 10.5 Статуту ТзОВ «Сілан»: вищим органом управління товариства є збори учасників; збори учасників товариства обирають генерального директора строком на 5 років (том 2 а.с.179-189).

Тобто, відповідно до п. 10.5 Статуту, вищий орган управління товариства - збори учасників - обирають саме генерального директора товариства.

Згідно Протоколу №1 від 29.03.2001 року, проведено установчі збори засновників по створенню Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан», на якому вирішено про створення товариства, визначення статутного фонду, підписано Установчий договір та затверджено Статут ТзОВ «Сілан». На вказаних зборах директором ТзОВ «Сілан» обрано ОСОБА_3 (том 2 а.с.193).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1 а.с.7-9), державна реєстрація ТзОВ «Сілан» проведена 01.06.2001 року.

Відповідно до Витягу, особою, яка обрана до органу управління юридичної особи та уповноважена представляти інтереси юридичної особи у правовідносинах з третіми особами або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі, підписувати договори зазначено ОСОБА_3 .

Пунктом 10.7 Статуту передбачено, що генеральний директор без довіреності діє від імені товариства та самостійно вирішує наступні питання, у тому числі, видає довіреності.

Відповідно до п. 10.10 Статуту, генеральний директор має право делегувати свої повноваження виконавчому директору, якого призначає своїм наказом.

Згідно довіреності №1 від 08 серпня 2001 року, «ТзОВ «Сілан» в особі генерального директора Шумака О.В., діючого на підставі Статуту, довіряє ОСОБА_2 підписувати договори, пов`язані з фінансово-господарською діяльністю підприємства» (том 2 а.с.216).

Відповідно до штатного розкладу товариства «Сілан», затвердженого наказом директора від 01.10.2001 року, до штату ТзОВ «Сілан» з 01 жовтня 2001 року введено одну посаду директора з окладом 690 грн. (том 2 а.с.217). Про наявність посад директора і генерального директора у штаті товариства свідчить і копія наказу генерального директора ТзОВ «Сілан» №1 від 01.01.2002 року (том 1 а.с.55).

Наказом генерального директора ТзОВ «Сілан» Шумака О.В. №1 від 01.10.2001 року, ОСОБА_2 з 01.10.2001 року призначено на посаду директора ТзОВ «Сілан» згідно з укладеним з ним контрактом (том 2 а.с.232).

Наказом генерального директора ТзОВ «Сілан» Шумака О.В. №12 від 08 травня 2002 року, ОСОБА_2 прийнято на постійне місце роботи на посаду директора товариства відповідно до укладеного з ним контракту (том 2 а.с.231).

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 , що заповнена на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 прийнятий на роботу в ТзОВ «Сілан» на посаду директора, наказ №12 від 08.05.2002 року, запис №17.

20.09.2010 року ОСОБА_2 обраний генеральний директором ТзОВ «Сілан», наказ №3 від 20.09.2010 року, запис №18.

10.02.2015 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до ст. 36 КЗпП України, наказ без дати, від 10.02.2015 року, запис №20.

Оригінал трудової книжки ОСОБА_2 оглянутий судом першої інстанції, її копія приєднана до матеріалів справи (том 2 а.с.218-221).

Допитаний судом першої інстанції в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив, що працюючи на посаді головного інженера ВАТ «Закарпатнерудпром», 01.10.2001 року був прийнятий за сумісництвом на посаду директора ТзОВ «Сілан». Згодом, з 08 травня 2002 року був прийнятий на посаду директора ТзОВ «Сілан» на постійній основі.

З 01.10.2001 року з доходів, отриманих ОСОБА_2 від роботи у ТзОВ «Сілан», відраховувалися страхові внески до Пенсійного фонду. Вказана обставина підтверджується Індивідуальною відомістю про застраховану особу ОСОБА_2 , копію якої приєднано до матеріалав справи , і в якій зазначено, що з жовтня 2001 року (десятий місяць 2001 року) страхувальником ТзОВ «Сілан» код 31432108 сплачено страхові внески з суми заробітку для нарахування пенсії 690 грн., кількість днів стажу в місяці 31. Сплата страхових внесків ТзОВ «Сілан» (код 31432108) за застраховану особу ОСОБА_2 проводилася до 2015 року. (том 2 а.с. 213-215).

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції правильно встановив, що належними та допустими доказами доведено, що ОСОБА_2 з 08 травня 2002 року прийнятий на роботу на посаду директора ТзОВ «Сілан», на постійній основі, а доводи позивача, що у ТзОВ «Сілан» не було посади генерального директора, а ОСОБА_3 був «простим директором», який не мав повноважень на призначення виконавчого директора та видачу довіреностей ОСОБА_2 , є безпідставними і повнстю спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Доводи позивача про підробленість наказів про призначення ОСОБА_2 на посаду директора, довіреності на укладення ОСОБА_2 договорів та трудової книжки ОСОБА_2 , не підтверджені жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження позивача, що у ОСОБА_2 були відсутні повноваження на укладення 14.05.2002 року спірного договору, оскільки до 2010 року ОСОБА_2 займав посаду головного інженера ТзОВ «Сілан», а не директора, оскільки на підтвердження даних обставин позивачем не подано жодних доказів. Представник позивача ОСОБА_6 пояснив, що надати суду документи про прийняття працівників на роботу та накази з кадрових питань не може, оскільки більша частина документації товариства згоріла під час пожежі.

Щодо відсутності в матеріалах реєстраційної справи ТзОВ «Сілан» та в Інформації, що міститься в реєстрі, відомостей про ОСОБА_2 як директора товариства станом на 14.05.2002 року (том 1 а.с. 7-9, а.с.85), про що також вказує представник позивача, суд першої інстанції правильно вказав, що дана обставина не спростовує факту призначення ОСОБА_2 на посаду (виконавчого) директора товариства, оскільки згідно Порядку державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженого Постановою КМУ від 25 травня 1998 р. N 740 (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), такий не передбачав внесення до реєстру відомостей про виконавчого директора та інших осіб, які мають право на підставі виданої генеральним директором довіреності представляти інтереси товариства перед третіми особами чи укладати договори. Як вказаний Порядок, так і Закон України «Про господарські товариства» та Закон України «Про підприємства в УРСР» містили вимоги тільки щодо державної реєстрації змін в установчих документах товариства. До реєстру вносилися відомості тільки про керівника товариства, який має право діяти від імені товариства на підставі Статуту без довіреності. Такою особою в ТзОВ «Сілан» був генеральний директор ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 , як директор товариства, який був призначений на посаду генеральним директором в межах своїх повноважень, визначених п. 10.10 Статуту, та виконував делеговані йому генеральним директором повноваження. У тому числі, з 08.08.2001 року генеральним директором видана довіреність Феєру М.С. (том 2 а.с.216).

Таким чином судом першої правильно встановлено, що договір від імені ТзОВ «Сілан» укладено уповноваженою особою директором Феєром М.С. Укладення вказаного договору директором ОСОБА_7 відповідало вимогам ст. ст. 62, 64 ЦК УРСР, та положенням п. 10.10 Статуту товариства.

Оспорюваний договір відповідає вимогам ст. ст. 42, 44, 151, 153, 154 ЦК УРСР (який діяв на час укладення спірного договору), як щодо змісту, так і щодо форми договору. Зміст правочину не суперечить цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчинила правочин, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і повністю спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Не заслуговують на увагу посилання позивача та доводи апеляційної скарги, що оспорюваний договір оренди є підробленим, що його текст виготовлено не у 2002 році, а значно пізніше, що є підставою для визнання його недійсним.

За клопотанням представника позивача ухвалою Іршавського райсуду від 02.06.2020 року по справі призначено судово-технічну експертизу документів, на вирішення якої поставлено питання:1.Чи відповідає давність виконання Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акт приймання-передачі обладнання без дати до Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року, укладеного між ТОВ «Сілан» та ОСОБА_1 , вказаній в Договорі даті його укладення 14.05.2002 року? Коли такі документи були підписані сторонами та коли на ньому були нанесені печатки відносно дати 14 травня 2002 року? 2.Чи відповідає дата оригіналу Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акт приймання-передачі обладнання без дати, періоду часу нанесення на нього відтиску печатки(ок) підписантів?

Згідно висновку експерта №9282 від 17.09.2020 року (том 2 а.с. 63-65), у Закарпатському відділенні Львівського НДІСЕ та Львівському НДІСЕ встановлення абсолютного часу виконання документів (давність виконання, час нанесення реквізитів документів) не проводиться через відсутність необхідної приладної бази, тому дослідження для вирішення питань №1 та №2 ухвали про призначення судово-технічної експертизи документів не можуть бути виконані (абзац 2 розділу «Дослідження»). Разом з тим у висновку експерт зазначив, що при дослідженні способу виконання відбитків печатки у наданих на дослідження документах, встановлено, що зображення відбитків круглої печатки ТзОВ «Сілан» у договорі оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акті приймання-передачі обладнання без дати до договору оренди нанесені способом струминного друку за допомогою копіювально-множильної кольорової техніки. Даний спосіб нанесення зображення круглої печатки не відповідає способу нанесення відбитків печаток, які здійснюються еластичною (гумовою, фотополімерною) друкарською формою мастичного кліше.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що суд першої інстанції не отримавши відповіді на поставлені питання, не роз`яснив позивачу можливість заявити клопотання про призначення повторної експертизи, або призначення експертизи іншому експерту чи експертній установі для отримання даних відповідей, які були поствалені експерту.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року за клопотанням позивача у даній справі призначено судову технічну експертизу документів:вищевказаного оспорюваного договору та акту приймання передачі, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ, на вирішення якої постанвлено такі ж питання.

Згідно висновку експертів від 24.05.2023 № 29823/22-34/17098/17099/23-34 записи і підписи у Договрі оренди №1, датованого 14.05. 2002 та в Акті примання передачі обладнання без дати, виконані кульковими ручами, спорядженими пастами чорного та синьо фіолетового кольорів. Відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан» у Договорі оренди та в Акті приймання передачі обладнання нанесені за допомогою друкуючого пристрою з кольоровим струминним способом друку, тобто вони є зображеннями відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан». Відповісти на питання ухвали «Чи відповідає дата оригіналу Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акт приймання-передачі обладнання без дати, періоду часу нанесення на нього відтиску печатки(ок) підписантів?» не видається можливим у зв`язку з тим, що в Договрі оренди №1, датованого 14.05. 2002 та в Акті примання передачі обладнання без дати містяться не відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан», а зображення цих відтисків. Відповісти на питання ухвали «Чи відповідає давність виконання Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акт приймання-передачі обладнання без дати до Договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року, укладеного між ТОВ «Сілан» та ОСОБА_1 , вказаній в Договорі даті його укладення 14.05.2002 року? Коли такі документи були підписані сторонами та коли на ньому були нанесені печатки відносно дати 14 травня 2002 року?» не видається можливим через неможливість встановити час нанесення реквізитів в Договорі оренди №1, датованого 14.05. 2002 та в Акті приймання передачі обладнання без дати, а саме:- встановити, у який час виконані записи та підписи не видається можливим, в зв`язку з тим, що вказані документи пройшли процес нанесення прозорої плівки (заламіновані); -встановити, чи відповідає період виконання друкованих текстів в Договорі оренди №1, датованого 14.05. 2002 та в Акті приймання передачі обладнання без дати, даті вказаній у досліджуваному Договрі, не видається можливим, у зв`язку з відсутністю індивідуалізуючих часових ознак, а також через відсутність методик із встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом друку;- встановити час нанесення відтисків печатки від імені ТОВ «Сілан» не видається можливим, в зв`язку з тим, що в досліджуваних документах містяться не відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан», а зображення цих підписів. (т.3а.с.202-206).

Таким чином з даного висновку вбачається, що відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан» у Договорі оренди та в Акті приймання передачі обладнання нанесені за допомогою друкуючого пристрою з кольоровим струминним способом друку, тобто вони є зображеннями відтиски печатки від імені ТОВ «Сілан», відповісти на інш поставлені питання не вдається можливим.

Однак, положення ст. ст. 42, 44, 153, 154, 257 ЦК УРСР, який діяв на час укладення спірного договору, які регламентують вимоги щодо змісту, форми та істотних умов договору оренди, не містили вимог щодо обов`язкового проставлення на договорі печатки товариства та не ставили питання дійсності укладеного договору в залежність від наявності на тексті договору печатки підприємства. Згідно вимог діючого на час укладення договору оренди від 14.05.2002 року законодавства, наявність або відсутність відбитку печатки суб`єкта господарювання на документі не створювало юридичних наслідків. Отже, наявність або відсутність печатки на договорі оренди майна не свідчить ні про підробленість договору, ні про його не відповідність вимогам закону, ні про його укладення чи не укладення, та не є підставою для визнання такого договору недійсним. Разом з тим, допитаний судом першої інстанції в суді в якості свідка ОСОБА_2 , під час огляду в судовому засіданні тексту договору оренди дробильно-сортувального комплексу №1 від 14.05.2002 року та акту приймання-передачі обладнання без дати до вказаного договору оренди, підтвердив, що він підписував вказані документи і наявні на них підписи, виконані від імені «директора ОСОБА_2 », належать йому.

Обгрунтовуючи заявлений позов представник позивача ОСОБА_4 також стверджував, що зазначене в оспорюваному договорі обладнання належить ТзОВ «Сілан» на праві власності з 2001 року і таке було встановлено на підприємстві ще у 2001 року після виготовлення відповідної проектної документації, а не взято в оренду у відповідача, в підтвердження чого посилався на заяву ОСОБА_8 від липня 2020 року з робочими кресленнями (том 1 а.с.217-219), довідку про наявність обладнання ТзОВ «Сілан» без дати (том 1 а.с.220), Проект влаштування дробарно-сортувальної установки ПДСУ 739/740 за 2001 рік (том 2 а.с.90-112), лист директора КП ЦІНТП «АУМ» від 12.08.2020 року (том 2 а.с.113). Однак, вказані документи свідчать про виготовлення проектної документації та монтаж на підприємстві у 2001 році обладнання ПДСУ 739/740, і ніяким чином не спростовують укладення 14.02.2002 року між ТзОВ «Сілан» та ОСОБА_1 договору оренди дробильно-сортирувального комплексу (ДСУ-30). Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_2 , ствердив, що у 2002 році договір оренди був укладений на комплекс ДСУ-30, який належав ОСОБА_1 , а у 2001 році була розроблена технічна документація і установлена пересувна дробарно-сортувальна установка ПДСУ-СМ-739/СМ-740, що є різним обладнанням з різною потужністю. Натомість, позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували дані обставини, а також доказів, які б пітверджували, що комплекс ДСУ-30, який належав ОСОБА_1 , та пересувна дробарно-сортувальна установка ПДСУ-СМ-739/СМ-740, на яку розроблялася ТОВ «Сілан» проектна документація, є одним і тим самим обладнанням.

Відповідно до ст 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну правову оцінку та дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним та обґрунтовано відмовив у заявленому позові .

Таким чином, рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілан» залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: