КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 13.12.2021 року просив:

- визнати договір оренди автомобіля №21/07/20, укладений 21.07.2020 між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди автомобілю №21/07/20 від 21.07.2020 у загальній сумі 84607,92 грн, з яких 1876,70 грн заборгованість з орендної плати; 6388,32 грн штраф відповідно до п.6.5. Договору; 6388,32 грн неустойка відповідно до п.8.6. договору; 69 950,88 грн пеня відповідно до п. 8.8. Договору; 3, 7 грн. 3% річних від простроченої суми орендних платежів;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 матеріальні збитки, спричинені пошкодженням автомобіля, переданого в оренду за договором оренди автомобілю №21/07/20 від 21.07.2020 року, у розмірі 59312,02 грн;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 витрати на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності у розмірі 2 500 грн;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 збитки у формі упущеної вигоди у розмірі 8402,43 грн;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 21.07.2020 року між сторонами укладено договір оренди автомобіля №21/07/20, за умовами якого відповідачка прийняла в оплатне користування легковий автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком на 36 місяців за ціною оренди 70 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати - на тиждень.

Зазначав, що того ж дня ФОП ОСОБА_1 передав автомобіль за актом прийому-передачі відповідачці.

Вказував, що незважаючи на численні прохання позивача, ОСОБА_2 умисно ухилилася від посвідчення договору у нотаріальному порядку. Разом з цим, підписанням договору сторони погодили, що досягли усіх істотних умов щодо оренди транспортного засобу та частково виконали його умови. Вказані обставини є підставою визнання дійсним договору оренди автомобіля №21/07/20 від 21.07.2020 року.

Так, в період від 21.07.2020 року до 31.08.2021 року відповідачка сплачувала в обумовленому розмірі орендні платежі, проте 07.09.2021 року черговий платіж не здійснила.

12 вересня 2021 року ОСОБА_2 залишила позивачу повідомлення про те, що автомобіль з ключами знаходиться біля його колишнього офісу на вул. Ревуцького 10/2. Оглядом встановлено, що автомобіль пошкоджено та знаходиться в аварійному стані.

Крім того, відповідачка на зв`язок не виходить, заборгованість з орендних платежів та штрафні санкції не сплачує, у зв`язку з чим має сплатити позивачу 1876,70 грн орендної плати.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що у випадку порушення строків виконання орендарем зобов`язань за договором без попередньої домовленості, орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити штраф у розмірі 10 доларів США.

Відтак, штраф нарахований на підставі п. 6.5. Договору за період від 08.09.2021 року до 01.10.2021 року складає 6388 грн. 32 коп.

Також п.8.6. договору передбачено, що у випадку прострочення орендної плати орендодавець має право нарахувати, а орендар зобов`язується сплатити неустойку у розмірі 10 доларів США за кожен день прострочення.

Згідно з п.8.8. договору за порушення виконання зобов`язань орендарем по договору, орендар сплачує пеню в розмірі 1% від обумовленої вартості автомобіля за кожен день прострочення.

При цьому п.п.8.8.1 договору передбачено, що вартістю автомобіля необхідно вважати суму зазначену в п.1.3 договору, а саме, 10950 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день нарахування пені.

Отже, вартість автомобіля станом на 01.10.2021 року складає 290 472,84 грн, а пеня нарахована на підставі п.8.8. договору за період від 08.09.2021 року до 01.10.2021 року, тобто за 24 дні і складає 69 950 грн. 88 коп.

У зв`язку з виниклою у відповідача заборгованістю, позивач просив в порядку ч.2

ст.625 ЦК України стягнути 3% річних за період від 08.09.2021 року до 01.10.2021 року, у розмірі 3,70 грн.

Враховуючи те, що відповідачу автомобіль передано у відмінному стані без пошкоджень, позивачу має бути компенсовано вартість матеріального збитку у розмірі

59 312 грн. 02 коп та витрати на оплату послуг суб`єкта оцінки у розмірі 2 500 грн.

Крім того, оскільки автомобіль наразі перебуває в ремонті внаслідок пошкодження відповідачем, позивач не може передати його в оренду іншій зацікавленій особі, відтак ФОП ОСОБА_1 несе збитки у формі упущеної вигоди, розмір яких складає 8 402 грн. 43 коп та підлягає стягненню зі ОСОБА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, Солом`янський районний суд міста Києва дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору оренди, а, отже, договір оренди автомобілю без нотаріального посвідчення є нікчемним, а стягнення коштів з відповідача за завдання матеріальних збитків орендованого ним автомобіля неможливо з огляду на те, що недоведена сама вина відповідача у завданні таких збитків.

З такими висновками суду апелянт не погоджується, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам у справі.

Зазначає, що ним було надано пояснення по суті та надані докази, зокрема і такі, де відповідачка зазначила, що саме вона відмовляється від нотаріального посвідчення договору у зв`язку із відсутністю грошових коштів, необхідних для сплати нотаріальних послуг, та відсутністю вільного часу, адже нотаріальне посвідчення договору дійсно займає тривалий час. Проте, відповідачка зобов`язалася протягом 5 днів після підписання договору у простій письмовій формі з`явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О. М. для нотаріального посвідчення цього договору.

Зазначена обставина підтверджується заявою орендаря, складеною та підписаною ОСОБА_4 21.07.2020 року та договором оренди, відповідно до пункту 10.2. якого орендар приймає на себе зобов`язання протягом 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення.

Вказує, що саме пасивна поведінка відповідача свідчить про ухилення від нотаріального посвідчення договору, а це ігнорування договірних зобов`язань та письмових вимог позивача щодо нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля, неявка до нотаріуса за договірними зобов`язаннями та письмовими вимогами, відсутність будь-яких пояснень щодо неможливості явки до нотаріуса для посвідчення договору тощо.

Звертає увагу суду, що пасивна поведінка була притаманна відповідачу і під час досудового врегулювання спору, адже вона проігнорувала надіслані поштовими відправленнями претензії, які були отримані за місцем реєстрації відповідача, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які також були досліджені судом першої інстанції.

Висновок Солом`янського районного суду міста Києва про недоведеність позивачем факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору мотивований лише двома фразами, що ним не доведено факту ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору оренди та що така можливість безповоротно втрачена.

Крім того, враховуючи, що відповідачці передавався автомобіль в оренду у відмінному стані без пошкоджень, пошкодження автомобілю відбулося під час перебування автомобіля у володінні та користуванні відповідачки, що підтверджується наданими письмовими доказами, і при цьому відповідачкою не доказано протилежне, вартість обрахованого оцінювачем матеріального збитку має бути стягнена з відповідачки у повному обсязі.

Як наслідок, з відповідачки підлягають стягненню збитки у формі упущеної вигоди, адже саме через неправомірні дії відповідачки (пошкодження автомобілю) ОСОБА_1 через знаходження автомобіля у ремонті не міг його передати в оренду новому клієнту.

Зазначені обставини, зокрема, підтверджуються наявним в матеріалах справи договором про наміри.

Отже, встановивши факт користування відповідачем орендованим автомобілем, наявність заборгованості з орендної плати, але не вбачаючи підстав для визнання дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України договору оренди, який не був нотаріально посвідчений, суд, керуючись визначеними принципами цивільного законодавства та з метою ухвалення справедливого рішення, міг застосувати до виниклих правовідносин ст.1212 Цивільного кодексу України та стягнути з відповідачки кошти за користування безпідставно набутим майном.

Отже, з огляду на зазначене, вважає, що Солом`янським районним судом міста Києва були порушені статті 2, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту ухилення відповідачки ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору оренди та що така можливість безповоротно втрачена. Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимог про визнання договору оренди дійсним, то суд вважав необхідним відмовити і у задоволенні позовних вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості, як похідних вимог від вимог про визнання правочину недійсним.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 уклав зі ОСОБА_2 договір оренди автомобіля №21/07/20, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в платне користування автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 у відмінному стані, без пошкоджень, строком до 21.07.2023 року за ціною оренди 70 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на тиждень та 3650 доларів США в гривневому еквіваленті на рік.

Відповідно до акту прийому-передачі легкового автомобіля від 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_1 передав автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, 2008 року випуску, номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_1 , колір - червоний, тип - легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а ОСОБА_2 отримала автомобіль у відмінному стані, без пошкоджень 21.07.2020 року.

Встановлено, що 28.07.2020 року, 29.12.2020 року та 12.09.2021 року ФОП ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_5 з вимогою з`явитися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шкоди О.М. для нотаріального посвідчення договору оренди автомобіля після отримання листа.

За п.10.2 Договору орендар приймає на себе зобов`язання на протязі 5 днів після підписання договору подати документи для його нотаріального посвідчення. Зобов`язання щодо підготовки всіх необхідних документів та оплати за нотаріальне посвідчення договору покладається на орендаря.

Встановлено, що укладений між сторонами договір оренди автомобіля не був нотаріально посвідчений.

Згідно з положеннями ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 статті 759 ЦК України (на час виникнення спірних правовідносин - 21.07.2020 року) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 1 статті 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

За статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, договір найму транспортного засобу складається у письмовій формі (п.1 ст.799 ЦК України). Якщо договір найму транспортного засобу складається за участю фізичної особи, то такий договір має бути ще і нотаріально посвідчений (п.2 ст.799 ЦК України).

Відповідно до положень статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими згідно з актами цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо іншого не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі статтею 215 ЦК України судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі №6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №755/6287/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі №288/231/16-ц.

Недійсний (нікчемний) правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не створює юридичних наслідків (не призводить до виникнення у сторін такого правочину прав і обов`язків), крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1 статті 216, частина 1 статті 236 ЦК України).

В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

За статтею 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Отже, відсутність коштів для оплати послуг нотаріуса, відпустка, відрядження, хвороба - реабілітація, втрата продавцем правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором, тощо, не є безповоротнім ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення правочину, а отже з цих підстав не вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що в свою чергу є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним.

Однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Такого висновку дійшов Верховний Суд 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, звертаючись до суду з цим позовом ФОП ОСОБА_1 посилався на те, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу, який частково виконувався, але відповідачка ухилилася від його нотаріального посвідчення, а наразі, відсутні можливості нотаріально посвідчити минулий договір.

Під час розгляду справи судом не встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. Так, в матеріалах справи міститься три вимоги позивача про нотаріальне посвідчення договору оренди від 21.07.2020 року, проте доказів, які б підтверджували факт їх отримання ОСОБА_2 , не надано.

На момент пред`явлення позову, договір оренди №21/07/2020 від 21.07.2020 року діяв, а тому у позивача були підстави просити суд зобов`язати відповідача нотаріально посвідчити договір, однак він таке право, діючи на власний розсуд, не реалізував.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що факт ухилення відповідачки ОСОБА_2 від нотаріального посвідчення договору оренди, не є доведеним та, що така можливість безповоротно втрачена.

Також суд вірно зазначив, що оскільки у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди дійсним відмовлено, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 84 607 грн 92 коп. також задоволенню не підлягають, як такі, що є похідними від позовних вимог про визнання правочину дійсним.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: