Справа № 146/1115/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2023 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Т.Є.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в смт. Томашпіль цивільну справу

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

вимоги позивача: про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

09 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності становила частку земельної ділянки, кадастровий номер : :03:001:0353, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачем ОСОБА_1 , 1975 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер : :03:001:0353, площею 0,701 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний позов обґрунтовано наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , мати позивача. Після її смерті залишилося спадкове майно до якого входило право власності на частку житлового будинку. Після смерті матері позивач спадщину прийняв.

У свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло позивачу не було включено частку земельної ділянки, у тому числі на якій розташовано житловий будинок та яка належала померлій на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 (сестрою померлої).

Постановою державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,710 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер : :03:001:0353, у зв`язку з тим, що у свідоцтві та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власниками земельної ділянки зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частки у праві власності на вищевказану земельну ділянку не визначені, а зазначено, що дана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності.

Вказана земельна ділянка передана у спільну сумісну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) двом особам: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Спільна сумісна власність полягає в тому, що її учасники не мають наперед визначених часток. Всі співвласники спільної сумісної власності мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Спадкодавець ОСОБА_3 за життя набула права власності на земельну ділянку, відтак земельна ділянка входить до складу спадкового майна право на спадкування якого може отримати позивач.

Між померлою матір`ю позивача та відповідачем фактично існував договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідно до належних кожному часток житлового будинку, але в нотаріальному порядку вказана домовленість оформлена не була.

Після набуття позивачем права власності на частку житлового будинку в порядку спадкування за законом, позивач має право на спадкування відповідної частини земельної ділянки.

Позивач вказує, що визначення частки спадкодавця у спадковому майні має для позивача юридичне значення та є необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно. Таким чином за позивачем має бути визнано право власності на 1/2 частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 26 вересня 2023 року.

Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 вересня 2023 року підготовче засідання відкладено на 23 жовтня 2023 року.

Доводи учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак направила на адресу суду заяву, в якій зазначила, що просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, розглянувши заяви сторін, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Главою 29 ЦК України ( ст.ст. 386-394 ) регулюється захист права власності.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса Одеської області померла ОСОБА_3 .

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - перша черга спадкоємців за законом- у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2022 зареєстрованого в реєстрі за № 2-374 ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та її спадкоємцем. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги спадкування на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 та спадщину прийняв.

Постановою нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі від 12.09.2022 № 2002/02-31, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, площею 0,0710 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сорок сім), кадастровий номер: :03:001:0353, в межах спадкової справи № 83/2019 до майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав не визначеності часток власників у праві власності.

Норма статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 3368609 від 14.05.2013, земельна ділянка, кадастровий номер: :03:001:0353, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею: 0,701 га на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 3369475 від 14.05.2013 державним реєстратором Реєстраційної служби Томашпільського РУЮ Вінницької області Костаревичем А.В. згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 14.05.2013, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 2230302 від 14.05.2013 зареєстровано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер: :03:001:0353, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею: 0,071 га, номер запису про право власності: 912979.

Відповідно до копії рішення 15 сесії 6 скликання Вапнярської селищної ради від 04 травня 2012 року, вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної сумісної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , надано безоплатно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею: 0,0710 га в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0353, вказано, що площа земельної ділянки становить 0,071 га, у тому числі рілля 0,0286 га, прибудинкова територія 0,0328 га, капітальна 0,0033 га, капітальна 0,0063 га.

Оскільки надані правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, містять протиріччя в частині площі земельної ділянки, виходячи з аналізу документів на підставі яких надано земельну ділянку, а саме рішення сесії селищної ради, а також даних державного земельного кадастру, що характеризують земельну ділянку, судом встановлено, що площа спірної земельної ділянки становить 0,071 га.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» містить роз`яснення, що розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Також, згідно із частинами четвертою і п`ятою статті 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Стаття 368 ЦК України визначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із статтею 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності; у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Також, відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини; при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визначаються рівними).

Отже, не вирішуючи питання про поділ спільного майна, суд виходить із засад рівності часток співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у спільному нерухомому майні.

Як наслідок, виходячи із рівності часток ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у спільному нерухомому майні у вигляді земельної ділянки, площею 0,0710 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сорок сім), кадастровий номер: :03:001:0353, слід зробити висновок, що кожна із них: і ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мали частку у праві спільної сумісної власності в розмірі 1/2 частини вказаної земельної ділянки.

Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

Як вбачається із відповіді державного нотаріуса Суворовської державної нотаріальної контори від 20.09.2023 року на запит суду від 31.08.2023 року, спадкова справа після померлої ОСОБА_3 заведена за № 83/2019

Із копії спадкової справи видно, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 позивач по справі та на його ім`я видані свідоцтва про прийняття спадщини. Від ОСОБА_4 , сина померлої наявна заява про відмову від прийняття спадщини після ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Висновки суду за результатом розгляду справи.

Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв`язку з цим, суд вважає, що та обставина, що ОСОБА_3 за життя не здійснила виділ своєї частки із спільного сумісного майна не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем права на спадкування належної частки вказаного нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визначення частки його матері у спільній сумісній власності на земельну ділянку.

За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що він є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1 , визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що за ОСОБА_1 може бути визнано в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , що складається із частини земельної ділянки, кадастровий номер: :03:001:0353.

За таких обставин, враховуючи встановлену в судовому засіданні площу земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 , при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 536,80 грн. та з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 % судового збору в розмірі 536,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 220, 328, 396, 640, 657, 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1 ст.. 1225, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, статтями 12, 13, 76-89, 90, 95, 141, 163, 200, 263, 265, 293, 315, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у спільному сумісному майні та визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визначити, що частка спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в праві спільної сумісної власності становила частку земельної ділянки, кадастровий номер : :03:001:0353, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,071 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , 1975 року народження, РНОКПП: НОМЕР_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер : :03:001:0353, площею 0,071 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок), що складаються із 50 % сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 50 % сплаченого за квитанцією № 0.0..1 від 01.08.2023 року судового збору, а саме в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 виданий 21 січня 2015 року Суворовським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 виданий 12 серпня 1998 року Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: О. В. Пилипчук