Провадження № 2/947/4038/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

представника позивача адвоката Шараг О.В.

представника відповідача адвоката Сафронюка П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 22.08.2023 року, в інтересах ОСОБА_1 , звернулась її представник ОСОБА_3 із позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 75 094,28 грн.. та моральну шкоду у сумі 20 000 грн., заподіяні внаслідок дружньо-транспортної пригоди яка сталась з вини відповідача 25.03.2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що внаслідок ДТП майну позивачці автомобілю «Suzuki Grand Vitara» р/н НОМЕР_1 заподіяна матеріальна шкода у розмірі 205 094, 28 грн., що підтверджується актом виконаних робіт по відновленню автомобіля, тому після оплати страховою компанією страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн., різницю, у сумі 75094,28 грн., між страховим відшкодуванням та реальним розміром заподіяної шкоди слід стягнути з особи винної у спричиненні цієї шкоди, а крім того фактом завдання шкоди здоров`ю дитини яка знаходилась у автомобілі потерпілої та не можливість тривалого користування транспортним засобом завдана моральна шкода, розмір якої оцінено у 20 000 гривень.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача не заперечуючи факту ДТП та необхідність стягнення матеріальної шкоди у судовому засіданні наполягав на тому, що стороною позивача розмір матеріальної шкоди був розрахований всупереч усталеної судової практики щодо відшкодування шкоди внаслідок повного пошкодження транспортного засобу, а спричинення моральної шкоди позивачу є недоведеної у зв`язку із відсутністю прямих доказів отримання тілесних ушкоджень дитиною позивача саме у наслідок даного ДТП.

Як встановлено судом 25.03.2023 року у м. Одесі, на перехресті вулиць Адміральській проспект та Краснова, сталось зіткнення транспортних засобів - автомобіля «Smart»р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю «Suzuki Grand Vitara», 2008 року випуску, р/н НОМЕР_1 , під керуванням позивачки, внаслідок чого автомобіль позивачці по інерції здійснив зіткнення з автомобілем «Mercedes», р/н НОМЕР_3 .

Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2023 року у справі №947/12597/23 ОСОБА_2 визнана винною у даному ДТП та притягнута до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП.

У відповідності до висновку експертного дослідження №67-23, складеного експертом Крутих Є.О. 11.04.2023 року вартість транспортного засобу «Suzuki Grand Vitara» р/н НОМЕР_1 на момент ДТП визначена рівною 370957,60 грн., вартість відновлюваного ремонту визначена у 374 022,53 грн., а вартість транспортного засобу після ДТП, з урахуванням пошкоджень, визначена у розмірі 215 541,42 грн.

Згідно рахунку вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Suzuki Grand Vitara» р/н НОМЕР_1 , зробленого 27.03.2023 року ФЛП ОСОБА_4 , визначена сума 205 094,28 грн.,та згідно акту приймання-передачі наданих послуг вказаний відновлюваний ремонт на суму 205 094, 28 гривень виконано 07.06.2023 року.

Приватним акціонерним товариством « Страхова група ТАС» , в якості страхового відшкодування , перераховано на відновлення автомобіля позивачці 130 000 грн.

На момент розгляду справи шляхом оплати 08.05.2023 року на суму 12200 грн., та 09.102023 року на суму 62894, 28 грн. ОСОБА_1 здійснила доплату згідно рахунку вартості від 27.03.2023 року.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди врегульовано Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ), а питання страхового відшкодування вищевказаної шкоди також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Одночасно із вказаним обов`язком , винної у завданні шкоди особи, оплати різниці між реальним розміром заподіяної шкоди та розміром страхового відшкодування суд приймає до уваги, що згідно наданого стороною позивача ( потерпілої сторони ) висновку експертного дослідження встановлено що реальний розмір збитків перевищує вартість транспортного засобу на момент ДТП, а тому при визначенні розміру шкоди враховує позицію Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ , визначену у постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно висновку якого у п. 15 якого зазначено : «Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

У даному випадку суд розраховує що визначена згідно висновку експерта різниця між вартістю транспортного засобу на момент ДТП (370 957,60 грн. ) та вартістю транспортного засобу після ДТП , з урахуванням пошкоджень (215 541,42 грн.) складає 155 416,18 грн.

Приймаючи до уваги що здійснена страхова виплата на суму 130 000 грн., ту сума різниці між страховим відшкодуванням та реальної шкоди складає 25 416,18 гривень, яка і підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується стягнення моральної шкоди суд враховує наступне.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При розгляді питання пов`язаного із моральною шкодою заподіяною пошкодженням здоров`я дитини позивача суд приймає до уваги що до страхового відшкодування, обов`язав виплати якого покладено на страхову компанію, також відноситься і виплати моральної шкоди пов`язаної із тілесними ушкодженнями.

Крім того ст. 1195 ЦК України визначено окремий порядок відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, який не був заявлений стороною позивача, а суд, відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи лише у межах заявлених вимог.

Одночасно із цим розмір моральної шкоди, зазначений у позові та підтриманий під час судового засідання представником позивача у розмірі 20 000 гривень , на думку суду не може вважатись обґрунтованим та таким що відповідає обставинам заподіяння шкоди. Позивачем не було доведено що даний автомобіль є єдиним транспортним засобом доступним для користування позивачці, або що у неї були відсутні можливості взяти в оренду інший транспортний засіб або користуватись послугами таксі, витрати на які можливо було б визначити як реально понесені збитки, а тому недоведеним є і факт зміни звичайного порядку життя під час ремонту транспортного засобу.

Враховуючи вищенаведене суд вважає що критеріям справедливості та співмірності при визначенні розміру моральної шкоди, яка безумовно була спричинена фактом пошкодження транспортного засобу з вини відповідача, буде відповідати розмір 5000 гривень який і підлягає стягненню з відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

У даному випадку при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. ( а/с 1) , тому суд визначає що стягненню з відповідача підлягає розмір судового збору, пропорційний задоволеним вимогам, а саме 400 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25.03.2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) матеріальну шкоду у розмірі 25 416 ( двадцять п`ять тисяч чотириста шістнадцять ) гривень 18 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч ) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати у вигляді сплаченого, при подачі позовної заяві, судового збору, пропорційно розміру задоволених вимог, у сумі 400 ( чотириста ) гривень.

Питання інших судових витрат розглянути окремо у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19.10.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.