У Х В А Л А

26 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 461/3309/22

провадження № 61-14680ск23

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ігнатенка В. М.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Либідь», Львівської філії кредитної спілки «Либідь» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором депозитного вкладу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2023 року ОСОБА_1 (далі - заявник) з пропуском строку на касаційне оскарження надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова

від 15 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 14 серпня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасуватиоскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями для розгляду справи визначено суддю-доповідача Ігнатенка В. М.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Статтею 390 ЦПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження. Разом з тим заявником в касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення цього строку.

На обґрунтування клопотання заявник зазначає про недотримання апеляційним судом приписів статті 272 ЦПК України. Вказує, що не був обізнаний про існування постанови Львівського апеляційного суду

від 14 серпня 2023 року, оскільки вказана постанова не була надіслана в паперовій формі протягом двох днів з дня складення повного тексту судового рішення. Про вказане рішення суду йому стало відомо 09 серпня 2023 року, коли він виявив в поштовій скриньці лист з копією оскаржуваної постанови. Однак вказаний лист не було вручено йому особисто, а у рекомендованому повідомленні про вручення поштової кореспонденції він не ставив свого підпису.

Клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів касаційного провадження встановлено, що касаційна скарга заявника направлена поштою 09 жовтня 2023 року. Тобто з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі заявник, просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки з текстом оскаржуваної постанови остання ознайомилася 09 серпня 2023 року.

Однак вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки заявник не надає будь-яких належних доказів порушення апеляційним судом порядку вручення/надсилання оскаржуваної ухвали (конверт, довідка суду, тощо), враховуючи те, що зі змісту постанови Львівського апеляційного суду

від 14 серпня 2023 року вбачається, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. Тобто, ОСОБА_1 достеменно знав про апеляційне провадження, брав безпосередню участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, однак до 09 вересня

2023 року не вчиняв дій, щоб дізнатися про хід розгляду справи.

Через особливості розгляду касаційної скарги на стадії її прийняття до розгляду суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити дані про направлення судом апеляційної інстанції копії оскаржуваної ухвали представнику засобами поштового або електронного зв`язку, оскільки матеріали справи надходять до суду лише після відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, заявнику необхідно надіслати до суду обґрунтовану

заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні

докази (документи), які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку. На підтвердження зазначених обставин пропуску строку на касаційне оскарження, представник має надати відповідну довідку суду

про дату отримання копії судового рішення апеляційного суду або інші належні докази в оригіналах чи належним чином завірені їх копії,

з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених

статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави, надавши докази.

Касаційна скарга оформлена з порушенням пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

За частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті

389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Крім того, заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Касаційна скарга заявника не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

ОСОБА_1 у поданій касаційній скарзі узагальнено посилається на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, формально зазначає номери справ, переглянутих Верховним Судом, однак не зазначає підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Самі по собі опис позовних вимог, висновків суду, з якими не погоджується представник і зазначення номерів цивільних справі, які були розглянуті Верховним Судом не може вважатися чітким та переконливим обґрунтуванням неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Отже, заявнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК Україниу разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовується стаття 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною третьою статті 393 ЦПК України встановлено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням йому можливості усунути вищевказані недоліки.

На підставі наведеного, керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 березня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року залишити без руху, надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі неподання заяви для поновлення строку касаційного оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані неповажними, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У разі невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Ігнатенко