Справа № 570/4628/22
Номер провадження 2/570/352/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2023 р. Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

з участю секретаря судових засідань Іллюк С.Р.

представника позивача адвоката Якубця М.К.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дяк В.Я.,

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Цуняка В.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подачу відзиву на позовну заяву у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання в об`єктах права спільної сумісної власності батьків і дітей права власності на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 земельної ділянки під ним, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 р. позивачка ОСОБА_3 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати за нею в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_1 в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачкою ОСОБА_2 в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.02.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників (а.с.100).

28.02.2023 р. сторонам у справі судом надіслано вказану ухвалу суду, крім того відповідачам судом надіслано копію позову з додатками (а.с.101).

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ухвала суду про відкриття провадження у справі, копія позову з додатками отримано 06.03.2023 р. (а.с.102, 103).

17.03.2023 р. представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Цуняком В.Й. подано до суду відзив на позовну заяву з додатками (а.с.105-158).

03.04.2023 р. представником позивачки ОСОБА_3 адвокатом М. Якубцем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Цуняка В.Й.

20.06.2023 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

22.08.2023 р. до суду відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у додатках до якого п.2 міститься заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву. В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подачу відзиву на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дяк В.С. вказує, що 31.07.2023 р. між адвокатським бюро «Вікторії Дяк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги з метою здійснення представництва інтересів ОСОБА_1 в суді при розгляді справи №570/4628/22.

Також 31.07.2023 р. представником відповідача ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду справи, що був призначений на 02.08.2023 р.

02.08.2023 р. представнику відповідача ОСОБА_1 було надано можливість зробити необхідні копії (фотокопії) шляхом фотографування за допомогою власного мобільного пристрою.

У зв`язку з великою кількістю документів, які містяться у матеріалах справи, представнику відповідача ОСОБА_1 знадобилося багато часу для ознайомлення з матеріалами справи та дослідження письмових доказів.

Попереднім представником відповідача ОСОБА_1 не подавався відзив на позовну заяву, тобто представник відповідача ОСОБА_1 мав би подати відзив на позовну заяву до закриття підготовчого засідання по справі. Однак з невідомих відповідачу ОСОБА_1 причин цього не зробив.

Договір про надання правової допомоги з новим адвокатом відповідач ОСОБА_1 зміг укласти 31.07.2023 р. Відповідач ОСОБА_1 не є фахівцем в галузі права і не має спеціальних знань для складення процесуальних документів, тому сам не зміг підготувати відзив на позовну заяву. Попередній представник відповідача ОСОБА_1 також не подав до суду належним чином оформлений відзив. Закономірним є те, що відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з правовою позицією попереднього представника у справі, розпочав пошук представника адвоката, який зміг би належним чином проаналізувати позовну заяву із долученими доказами та підготував би відзив, зміг би належним чином представити інтереси відповідача ОСОБА_1 у суді.

У зв`язку з неможливістю самостійно підготувати відзив на позов, та відсутності реагування на це попереднього представника відповідача ОСОБА_1 пропустив встановлений строк на його подання. Тому вважають причини його пропуску поважними.

Наводить положення ст.12, частини 1 та 2 ст. 15 ЦПК України, ч.7 ст.178, ч.1 ст.128 ст.59 Конституції України та вказує, що суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу ОСОБА_1 підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Наводить положення ст. 126, ч.1, 4, 6 ст.127 ЦПК України.

Вважають, що подання відзиву на позов має важливе значення для об`єктивного розгляду справи, тому просять поновити строк на його подання та долучити його до справи. Просять врахувати суд, що укладення з адвокатом договору про правову допомогу після спливу строку для подання відзиву визнається поважною причиною для поновлення процесуального строку для подання такого відзиву, що підтверджується чисельною судовою практикою. Вказують про важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Дяк В.С. вказує про неналежне оформлення відзиву представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Цуняком В.Й. У разі відмови судом у поновленні пропущеного строку, це буде розцінюватися як обмеження відповідача ОСОБА_1 у доступі до суду. У зв`язку з цим наводить судову практику, а саме Постанова ВС від 18.09.2019 р. у справі N 752/294/18, зі змісту якої вбачається, що заявник наголошує, що внаслідок закриття судом провадження у справі його було позбавлено права на суд та захист від незаконного звільнення, а також зазначає про необхідність розгляду спору по суті із залученням до участі у справі ліквідаційної комісії або власника (співвласників) ліквідованого підприємства, про що він просив у поданій до місцевого суду заяві… Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно пунктів 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом…. Розглядаючи 06 березня 2019 року подане 23 січня 2019 року представником ТОВ "Хіа Юкрейн" клопотання про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не дав оцінку поданому позивачем запереченню на заяву про закриття провадження в якому, крім іншого позивач просив суд витребувати інформацію від голови ліквідаційної комісії стосовно майна, яке залишилось та інформацію про місцезнаходження засновників (учасників) відповідача, власників ТОВ "Хіа Юкрейн" та правонаступників цього товариства (а. с. 96)…

У зв`язку із наведеним, місцевий суд закриваючи провадження у справі допустив порушення норм процесуального права, не вирішивши клопотання позивача про витребування доказів обмежив право ОСОБА_1 на судовий захист у трудових правовідносинах та на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що їх попередня правова позиція з адвокатом Суржук Л.М. про визнання позовних вимог, яка була ним висловлена у судовому засіданні під час підготовчого провадження у справі, змінилася після укладення договору з адвокатом Дяк В.С. Він позовні вимоги не визнає. Вважає, що адвокатом Суржук Л.М. не у повному об`ємі виконано умови договору про правову допомогу.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Якубець М.К. заперечив щодо задоволення заяви представника відповідача Козакевича М.М. про визнання причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на подання відзиву поважними та його поновлення.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Цуняк В.Й. також заперечив проти задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 про визнання причини пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на подання відзиву поважними та його поновлення. Вказує про відсутність підстав визнавати поважними причини пропуску подачі відповідачем ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, наведені у заяві причини поважності пропуску цього строку зміна представника та правової позиції по суті заявлених позовних вимог вважає суб`єктивним фактором, доказів щодо звернення та притягнення попереднього адвоката сторони до дисциплінарної відповідальності не надано. На обгрунтування своїх заперечень наводить положення ст.129 Конституції України та ст.ст.12, 13 ЦПК України, судову практику, а саме: п.п. 42,43 ВС №620/4707/22 від 04.07.2023 р., де у п. 42. Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку, за загальним правилом, може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. 43. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування; п.п. 43-46 ВС №174/760/21 від 15.08.2023 р., п.47 ВП ВС №920/149/18 від 13.09.2019 р. 43. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). 44. Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47). 45. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 46. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Вислухавши представника позивачки адвоката Якубця М.К., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Дяк В.С., представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Цуняка В.Й., дослідивши заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного з поважних причин строку на подачу відзиву на позовну заяву, та долучені та долучені до неї матеріали, оглянувши матеріали справи в межах заявленого клопотання, суд прийшов до висновку про відмову у його задоволенні.

Судом встановлено, що у грудні 2022 р. позивачка ОСОБА_3 звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить:

- визнати за нею в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_1 в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачем ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачкою ОСОБА_2 в об`єкті права спільної сумісної власності батьків і дітей право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за відповідачкою ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0, 138 га, к.н. :10:043:0484 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, що розташована під будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.02.2023 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання з викликом учасників (а.с.100).

28.02.2023 р. сторонам у справі судом надіслано вказану ухвалу суду, крім того відповідачам судом надіслано копію позову з додатками (а.с.101).

Судом встановлено та визнається відповідачем ОСОБА_1 , що ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками відповідач ОСОБА_1 отримав 06.03.2023 р. засобами поштового зв`язку, а тому кінцевим строком подання відзиву на позовну заяву було 21.03.2023 р.

Як убачається з ордеру про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , 20.03.2023 р. між відповідачем та його представником адвокатом Суржук Л.М. було укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 162).

У підготовчому судовому засіданні 21.03.2023 р. відповідачем ОСОБА_1 та його представником адвокатом Суржук Л.М. висловлено позицію щодо визнання позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (стаття 174 ЦПК України).

За приписами ЦПК України: відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ст. 178 ч. 7);

у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ст. 178 ч. 8);

про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається, зокрема, строк для подання відповідачем відзиву на позов (ст. 187 ч. 2 п. 8);

у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів (ст. 191 ч. 1 п.п. 1, 2);

відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (ст. 193 ч. 1).

Отже, подання відповідачем відзиву на позов є його правом, а не обов`язком, відсутність відзиву не перешкоджає вирішенню справи на підставі наявних доказів і матеріалів, строк для подання відзиву встановлюється судом, тому щодо цього строку може за відповідних умов вирішуватися питання про його продовження, а не поновлення.

Таким чином, з огляду на подібність інститутів поновлення процесуального строку та продовження процесуального строку вони є різними:

при поновленні процесуального строку йдеться про процесуальну дію, яка вже мала бути вчинена у певний визначений законом строк (мав бути поданий певний процесуальний документ, строк для подання якого вже настав), проте, не була вчинена, відповідний строк сплив і вирішується питання про його поновлення.

при продовженні процесуального строку ставиться та вирішується питання про певне відтермінування відповідної процесуальної дії (що за заявою учасника справи може мати місце до спливу строку, встановленого судом, а за ініціативою суду може мати місце і після його спливу), яка ще не вчинена та саме з метою її вчинення (подання документа) в межах відповідного (продовженого) строку.

20.06.2023 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.07.2023 р.

21.07.2023 до суду від адвоката адвокатського об`єднання «Дірект» Л.М. Суржук надійшла інформація про розірвання договору про надання правової допомоги, в якій остання повідомила, що Договір про надання правової допомоги, який укладався між АО «Дірект» та ОСОБА_1 , розірвано 21.07.2023 р.

22.08.2023 р. до суду відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву, у додатках до якого п.2 міститься заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасниками справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Суд відзначає, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Розірвання договору про надання правової допомоги з попереднім адвокатом та укладення договору про надання правничої допомоги з іншим адвокатом, зміна правової позиції не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.

Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Крім того, розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи встановлені обставини процесуальних відносин сторін та зазначені вимоги закону і практики ЄСПЛ, суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих до неї матеріалів відповідач особисто отримав засобами поштового зв`язку ще 06.03.2023 р., а її представником не наведено поважних причин, які об`єктивно перешкоджали відповідачу реалізувати своє право на подання відзиву у встановлений п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали.

На думку суду, той факт, що відповідач ОСОБА_1 уклав з адвокатом Дяк В.С. договір про надання правової допомоги тільки 31.07.2023 р. не має істотного значення для правильного вирішення спірного питання про поновлення процесуального строку, адже зазначені обставини мали місце вже поза межами строку, встановленого законом та судом на подання відзиву на позовну заяву.

Суд наголошує, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Водночас пропуск строку на звернення до суду через зміну стороною адвоката та правової позиції - у цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Дяк В.С. про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки відповідач пропустив строк на подання відзиву до суду та не довів причин щодо поважності його пропуску.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Доводи представника відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні про те, що у разі відмови судом поновити пропущений строк на подачу відзиву буде обмежено право заявника на доступ до суду, судом відхиляються, оскільки відповідач у вказаній справі не позбавлений реалізувати свої права та довести свою позицію, аргументи щодо невизнання позовних вимог протягом усього часу розгляду справи по суті, який у відповідності до ст. 43 ЦПК України, зокрема п.3 ч.1 цієї статті має право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; статтею ст. 227 ЦПК України, зокрема ч.ч.1-3 передбачено, суд заслуховує вступне слово позивача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, відповідача та третьої особи, яка бере участь на його стороні, а також інших учасників справи. 2. У вступному слові учасники справи в усній формі стисло викладають зміст та підстави своїх вимог і заперечень щодо предмета позову, надають необхідні пояснення щодо них. 3. Якщо разом зі стороною, третьою особою у справі беруть участь їх представники, суд після сторони, третьої особи заслуховує їх представників. За клопотанням сторони, третьої особи виступати зі вступним словом може тільки представник. 4. Якщо в справі заявлено кілька вимог, суд може зобов`язати сторони та інших учасників справи дати окремо пояснення щодо кожної з них; статтею 242 ЦПК України, зокрема ч. 1 передбачено, що у судових дебатах виступають з промовами (заключним словом) учасники справи. У цих промовах можна посилатися лише на обставини і докази, досліджені в судовому засіданні. Кожному учаснику справи надається однаковий час для виступу з промовою в судових дебатах; статтею 265 ЦПК України, зокрема п.1 ч.3, п.3 ч.4 передбачено, що в описовій частині рішення зазначаються: 1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Керуючись ст.ст.127, 258-261, 353, 354 ЦПК України, - суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дяк В.С. про визнання причин пропуску ОСОБА_1 процесуального строку на подання відзиву у справі №570/4628/22 поважними та поновлення цього строку - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне судове рішення - ухвала суду - виготовлено 24.10.2023 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.