Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1572/21 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/1572/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Адамовича О.Й. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову вказав, що 25.03.2008 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір №ZRZ0GK00004281, згідно якого банк надав споживчий кредит з цільовим призначення на придбання житла, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення кредитних зобов`язань того ж дня сторонами було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку передано вищевказану квартиру.

Позивач також зазначив, що 26.07.2012 року листом №30.1.0.0/2 відповідач надіслав на його адресу вимогу, згідно якої вимагав повернення суми кредиту в повному обсязі, а саме 38752,63 дол. США, яка включала тіло кредиту та проценти за користування кредитом, комісії, штрафів у строк до 30 днів, тобто до 25.08.2012 року. У вказані строки вимоги щодо повернення кредитних коштів виконані не були.

Таким чином, відповідач змінив строк дії кредитного і іпотечного договорів, встановивши строк його повного виконання 25.08.2012 року. Отже, з цього часу починається перебіг строку зазначеного в ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», і отже вчинення виконавчого напису за межами зазначених строків, що є істотним порушенням вищезазначених вимог закону.

21.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №1740, за яким було примусово звернуто стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу. З вказаним виконавчим написом позивач категорично не згоден, оскільки виконавчий напис не відповідає дійсності, та не ґрунтується на законі, відтак просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2023 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 21 червня 2019 року та зареєстрований в реєстрі за №1740, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір, за яким існують невиконані кредитні зобов`язання, в результаті чого банк звернувся для захисту своїх порушених прав до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вказано, що відсутні підстави для скасування виконавчого напису, оскільки жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу ОСОБА_1 до суду ненадано, банком було подано весь пакет документів для вчинення виконавчого напису, тому питання безспірності боргу виключається. Крім того, договір досі чинний, а тому кредитор має право вимагати виконання обов`язків боржника, відтак строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не пропущений. Наголошено, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача нікчемними. Також наведено ряд правових позицій Верховного Суду із подібних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що 25.03.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ «КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №ZRZ0GK00004281 за умовами п.8.1. якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 25.03.2008 р. по 24.03.2028 р. включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 48800,00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 40000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 8800,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплатим, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "20" по "25" число кожного місяця. (а.с.11-13, 137-13,184-186 том 1).

Крім того, задля належного виконання зобов`язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., за реєстровим номером 5546, відповідно до якого в іпотеку передавалось майно: квартира АДРЕСА_2 (а.с. 9-11,135-136,182-183 том 1).

У п.22 вказаного договору передбачено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі виконавчого напису нотаріуса.

26.07.2012 року АТ КБ «Приватбанк» направило ОСОБА_1 письмову вимогу про дострокове стягнення кредиту за кредитним договором №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2008 року, в якій зазначено, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором прострочена заборгованість ОСОБА_1 складає 38752,63 доларів США (а.с. 8 том 1).

20.03.2013 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладено Додаткову Угоду до кредитного договору №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2008 року де, пункт 8.1 Договору викладений в наступній редакції: Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 25.03.2008 року по 24.03.2028 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії кредиту у розмірі 56793,41 доларів США на наступні цілі: у розмірі 40000,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 16793,41 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 14.62% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 8.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з "20" по "25" число кожного місяця. Щомісячний платіж визначено в сумі 651,40 дол США (а.с.14, 191 том 1).

Також змінено графік погашення кредиту та визначено, що заборгованість погашається у визначені в графіку строки (п. 4, п. 5, п.6 додаткової угоди) (а.с.14, 144 том 1).

В пункті 7 додаткової угоди сторони визначили наслідки порушення позичальником строків сплати платежів по кредиту. Також встановили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредитних платежів тривалістю 50 років.( а.с. 14, 191 том 1).

Враховуючи невиконання позичальником взятих зобов`язань, представником АТ КБ "Приватбанк" Балашовим О.В. на всі відомі адреси ОСОБА_1 , в т.ч. на ту, яка вказана в іпотечному договорі, було направлено 03.05.2019р. письмову вимогу в порядку ст. 33 Закону України "Про іпотеку" про усунення порушень за кредитним договором №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2008 року, в якій банк вимагав від ОСОБА_1 виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором, та сплати суму боргу за кредитним договором яка становить всього 115652,91 доларів США, що за курсом НБУ на 27.03.2019 року складає еквівалент 3120341,19 грн. (а.с.129-134 том 1).

Матеріали справи відомостей про отримання позивачем (боржником) відповідного повідомлення не містять.

17 червня 2019 року представник АТ КБ "Приватбанк" Балашов О.В. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. з заявою в якій просив вчинити виконавчий напис на копії Договору іпотеки №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2008, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. за реєстром №5545 в рахунок погашення заборгованості позичальника за вищевказаним кредитним договором, а саме 110145,63 доларів США, що за курсом НБУ на 27.03.2019 року складає еквівалент 2971753,55 грн. (а.с.123 том 1).

21 червня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Також вказано, що зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки №ZRZ0GK00004281 передано в іпотеку АТ КБ "Приватбанк". Крім того, за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, пропонує задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк» шляхом перерахування коштів на рахунок в АТ КБ "Приватбанк" у розмірі: заборгованість за кредитом - 40996,60 доларів США; заборгованість за відсотками - 28924,57 доларів США, комісія - 951,67 доларів США та пеня - 39272,79 доларів США, що всього становить 110145 доларів США 63 центів, що за курсом НБУ на 27.03.2019 року становить 2971753 грн. 55 коп (а.с.7 ,122,166 том 1).

При цьому, у виконавчому написі зазначено, що строк, за який провадиться стягнення, становить 11 років 2 дні, а саме: з 25 березня 2008 року по 27 березня 2019 року.

Постановою старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Журавель О.В. від 02 липня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №1740 виданого 21.06.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. (а.с.35 том 1).

Крім того, 02.07.2020 року постановою старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Хмельницький) Журавель О.В. накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 36-37 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що строки звернення до нотаріуса і право нотаріуса вчинити виконавчий напис обмежене умовою, що з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років, або в інший строк, якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено такий строк давності, при цьому, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» наголошується, що такий строк встановлюється виключно законом, а не сторонами в договорі, суд вважав, що в даному випадку виконавчий напис від 21.06.2019р. за №61740, згідно якого строк, за який провадиться стягнення, становить 11 років 2 дні, а саме: з 25 березня 2008 року по 27 березня 2019 року, вчинено з порушенням вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Правовідносини між сторонами справи, які ґрунтуються на вказаних фактичних обставинах, мають таку правову регламентацію.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 (Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів.

При цьому в п.2 Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» передбачено, що для одержання відповідного виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм законодавства можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.

Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові № 645/1979/15-ц від 23 червня 2020 року роз`яснила, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У даному випадку з матеріалів справи вбачається, що за оспорюваним виконавчим написом нотаріуса з позивача, як боржника, стягується на користь банку заборгованість за №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2008 року у розмірі: заборгованість за кредитом - 40996,60 доларів США; заборгованість за відсотками - 28924,57 доларів США, комісія - 951,67 доларів США та пеня - 39272,79 доларів США, що всього становить 110145 доларів США. Проте кредитним договором №ZRZ0GK00004281 від 25.03.2012 була передбачена сума кредиту у розмірі 48800,00 доларів США, Додатковою угодою від 20.03.2013 - у розмірі 56793,41 доларів США. 26.07.2012 письмова вимога про дострокове стягнення кредиту передбачала прострочену заборгованість у сумі 38752,63 доларів США.

Колегія суддів вважає, що незгода позивача у нарахуванні та стягненні пені у валюті свідчить про його незгоду із визначеною сумою заборгованості, що в свою чергу впливає на суму боргу, яка буде відшкодовуватись за рахунок іпотечного майна.

Із виконавчого напису вбачається, зокрема, що борг за кредитом становить 40996,60 доларів США, пеня - 39272,79 доларів США, що є майже рівними величинами. Таке нарахування пені заперечується позивачем, що свідчить про його незгоду із наданим розрахунком.

З огляду на наведене, є обґрунтовані сумніви щодо того, чи є заборгованість, зазначена у оспорюваному виконавчому написі нотаріуса, безспірною.

Окрім того, звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 посилався на те, що виконавчий напис вчинено поза межами строків передбачених ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Дійсно з виконавчого напису від 21.06.2019 вбачається, що нарахування заборгованості (до розміру якої включено також пеню) здійснено за період часу з 25.03.2008 по 27.03.2019 (одинадцять років та 2 дні), що свідчить про можливість боржника доводити про пропущення строків звернення до нотаріуса відповідачем та строків позовної давності зазначеного боргу, враховуючи приписи ст. 257 ЦК України про тривалість загальних строків позовної давності три роки, а також п.1 ч.2 ст.258 ЦК України про 1-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення пені.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, обгрунтовано вказав, що строки звернення до нотаріуса і право нотаріуса вчинити виконавчий напис встановлюються виключно законом , відтак з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років.

Суд також обгрунтовано зіслався на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, визначивши, що норми частини першої статті 88 Закону України "Про нотаріат" (у редакції, чинній на час ухвалення) варто застосовувати разом із нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 Цивільного кодексу України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис.

Суд першої інстанції також правильно вважав, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не пропущено стягувачем строк звернення до нотаріуса, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не пропущено стягувачем строк позовної давності.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що на момент вчинення виконавчого напису строк позовної давності не сплив, адже правочин, щодо виконання зобов`язань за яким видавався виконавчий напис, є чинним, не відповідають вимогам закону, оскільки направленням вимоги від 26.07.2012 відповідач змінив строк дії кредитного та іпотечного договорів та встановив кінцевий строк виконання зобов`язання 25.08.2012.

Доводи відповідача про те, що існують невиконані кредитні зобов`язання, враховуючи доводи заявленого позову про неправомірність нарахованого боргу, не свідчать про помилковість висновків суду у справі.

Окрім того, є неспроможними доводи в апеляційній скарзі про те, звернення до нотаріуса відбулося в строк, оскільки цей строк безпосередньо передбачений ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: