ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7451/23

Провадження № 22-ц/4820/1912/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2023 року, суддя Стефанишин С.Л., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин,

встановив:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин, зазначивши заінтересованими особами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив встановити факт, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах як син і мати, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають у родинних відносинах як син і батько.

В обґрунтування заяви вказав, що його свідоцтво про народження було видано у 1972 році російською мовою. В паспорті громадянина України заявника записано прізвище « ОСОБА_1 », в той час як у його матері та батька - « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 », відповідно. Обоє батьків є інвалідами і заявник здійснює догляд за ними, відтак має право на компенсацію за їх догляд, але за наявності помилки в написанні прізвища претендувати на неї він не може.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.08.2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

При цьому суд зауважив, що у заяві про встановлення юридичного факту відсутні відомості щодо причин невнесення змін в актовий запис про народження заявника. Суд не має можливості перевірити обставини щодо порушення прав ОСОБА_1 в майбутньому, тому позбавлений можливості встановити юридичний факт.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд вирішив справу формально та не врахував, що заявник просив встановити факт родинних відносин для реалізації своїх прав як надавача соціальних послуг відповідно до Закону України «Про соціальні послуги».

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та пояснив, що встановлення юридичного факту йому необхідно для того, щоб в подальшому не виникло проблем у випадку необхідності оформлення відповідних документів, пов`язаних із батьками, на його ім`я. При цьому, на даний час у нього не існує спору з відповідним підрозділом органу соціального захисту населення щодо призначення виплат, як особі, яка надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», оскільки орган соціального захисту населення не заперечував факту його родинних відносин із заінтересованими особами.

Інші учасники справи, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в суд не з`явилися.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області 07.06.1997 року, прізвище ім`я та по-батькові заявника зазначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до записів, які містяться в свідоцтві про народження, серії НОМЕР_2 , виданому 01.04.1972 року, « ОСОБА_1 » народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками його є « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_2 ».

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказував, що встановлення юридичного факту родинних відносин із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 породжує виникнення у нього прав та обов`язків надавача послуг, визначених Законом України «Про соціальні послуги», а саме, право на компенсацію за догляд.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про соціальні послуги» дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які на законних підставах проживають або перебувають на території України, у тому числі на осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», і належать до вразливих груп населення та/або перебувають у складних життєвих обставинах.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту ст. 15 Закону України «Про соціальні послуги» вбачається, що відомості про осіб, що отримують та надають соціальні послуги, в тому числі на не професійній основі вносяться до реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг.

Частиною 4 ст. 19 цього ж Закону встановлено, що порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг.

Згідно з пунктом 25 Порядку організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року №587, (далі - Порядок), для отримання соціальних послуг особа, яка потребує соціальних послуг, (далі - особа), подає уповноваженому органу за своїм задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) заяву про надання соціальних послуг, (далі - заява), у письмовій або електронній формі, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, разом з документами, зазначеними в пункті 28 цього Порядку.

Відповідно до п. 36 Порядку після отримання інформації за результатами запиту чи шляхом доступу до даних державних електронних інформаційних ресурсів уповноважений орган протягом десяти робочих днів з дня одержання заяви відповідно до отриманих документів (даних) та з урахуванням результатів оцінювання потреб особи/ сім`ї у соціальних послугах приймає рішення про надання чи відмову в наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів, що видається за формою, затвердженою Мінсоцполітики. Про прийняте рішення особа, її законний представник, уповноважена особа органу опіки та піклування інформується уповноваженим органом не пізніше ніж через три робочих дні з дати його прийняття шляхом надання (надсилання) повідомлення про надання/відмову в наданні соціальних послуг у паперовій або електронній формі (п. 37 Порядку).

Згідно з п. 38 Порядку рішення про надання соціальних послуг разом з інформацією про особу/сім`ю (призначені виплати та державну допомогу, встановлення статусу внутрішньо переміщеної особи, особи з інвалідністю тощо) також надсилається надавачу (надавачам) у паперовій та/або електронній формі не пізніше ніж через три робочих дні з дати його прийняття.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 21 Закону України «Про соціальні послуги» рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів приймає структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг надавачами соціальних послуг недержавного сектору приймає відповідний надавач. У разі введення надзвичайного або воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях для невідкладного надання соціальних послуг структурний підрозділ з питань соціального захисту населення уповноважених органів системи надання соціальних послуг, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 11 цього Закону, може надати право надавачам соціальних послуг державної/комунальної власності приймати рішення про надання соціальних послуг екстрено (кризово) (консультування, надання притулку, догляд, підтримане проживання, короткотермінове проживання, натуральна допомога, транспортні послуги тощо) особам/сім`ям, які опинилися у складних життєвих обставинах через шкоду, завдану пожежею, стихійним лихом, катастрофою, бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг приймається протягом 10 робочих днів з дня одержання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг екстрено (кризово) приймається невідкладно, не пізніше однієї доби з моменту одержання відповідної заяви, звернення, повідомлення. Рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг не пізніше трьох робочих днів після його прийняття видається або надсилається заявнику. У рішенні про надання соціальних послуг обов`язково зазначаються результати оцінювання потреб особи/сім`ї у соціальних послугах та надавач соціальних послуг. Рішення про відмову у наданні соціальних послуг має бути вмотивованим. Рішення про відмову у наданні соціальної послуги може бути оскаржено у судовому порядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив відсутність необхідності посвідчення юридичного факту родинних відносин з метою отримання грошових виплат, передбачених для особи, яка надає соціальні послуги відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», оскільки відповідний орган соціального захисту населення не заперечує факту його родинних відносин з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В той же час, ОСОБА_1 у поданій до суду заяві не навів обставин щодо його звернення до відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення щодо встановлення йому статусу надавача соціальних послуг ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як членам своєї сім`ї, та, відповідно, відмови цього органу у встановленні даного статусу з причин недоведення заявником своїх родинних відносин із заінтересованими особами.

Таким чином, необхідно визнати необґрунтованими доводи апелянта про те, що встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають значення для охорони його прав, свобод та інтересів, як особи, яка надає послуги згідно із Законом України «Про соціальні послуги». Встановлення даного юридичного факту для ОСОБА_1 не призведе до відповідних юридичних наслідків, про які він зазначив у поданій до суду заяві.

Посилання апелянта в суді на ту обставину, що встановлення юридичного факту родинних відносин в подальшому йому може бути необхідно для охорони його прав та інтересів, пов`язаних із особами його батьків, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не може бути підставою для задоволення його заяви, оскільки процесуальним законом не передбачено можливості встановлення юридичного факту без визначення мети його встановлення, який в подальшому може бути використаний заявником.

Суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, врахував, що подана ОСОБА_1 заява, з урахуванням встановлених судом обставин справи, не призведе до відповідних юридичних наслідків, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова