КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/7800/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023року м. Київ

Справа № 361/9855/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Бережною Наталією Миколаївною, на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У листопаді 2021 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 53 348,56 грн., а також судові витрати в розмірі 2270 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 березня 2007 року. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 18 жовтня 2021 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 53 348,56 грн., яка складається з: 43 103,85 грн. - заборгованості за кредитом, 10 244,71 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 березня 2007 року в розмірі 43 103, 85 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ КБ «Приватбанк» - Бережна Н.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні позовних вимог за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі,в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що позивачем надана до суду копія заяви, у якій відповідач особистим підписом засвідчила згоду про оформлення договору та про ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. У заяві позичальника зазначено, тип картки, валюта, початковий кредитний ліміт на 250 грн., базова відсоткова ставка в розмірі 1,9% на місяць (або 22,8 % на рік), щомісячна комісія 1%. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позичальнику видана кредитна картка за номером НОМЕР_1 , про факт отримання якої свідчить підпис у анкеті заяві. Отже, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовити у стягненні відсотків по кредиту. Крім того, відсоткова ставка була визначена на рівні 1,9 %.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції посилаючись на висновки Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року у справі №6-16цс15, а також Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 березня 2007 року у розмірі 43 103,85 грн., що складає борг за кредитом.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсоткамиколегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилається на те, що 12 березня 2007 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та отримано кредитну картку.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача станом на 18 жовтня 2021 року заборгованості перед позивачем у розмірі 53 348,56 грн., яка складається з: 43 103,85 грн. - заборгованості за кредитом, 10 244,71 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду копію Заяви про видачу платіжної картки від 12 березня 2007 року, розрахунок заборгованості, копію виписки по особовому рахунку за договором, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, копію паспорту споживчого кредиту, Умови та правила надання банківських послуг копію паспорту відповідача - громадянина України.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2007 року відповідач ОСОБА_1 підписала Заяву про видачу платіжної картки, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 строком дії до 02/09 зі встановленням кредитного ліміту в розмірі 250 грн. зі сплатою відсотків (базова процента ставка) 22,8 % з розрахунку 360 днів в році. Розмір комісії з кредитного обслугу - 1 % від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може виконуватись як шляхом внесення нам картку клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетної картки № НОМЕР_2 (а.с. 18 зворот).

Також у Заяві відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена і згодна за Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження. Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Таким чином, сторони (ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір відсотків за користування коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов за договором від 12 березня 2007 року.

Отже, особисто підписавши 12 березня 2007 року Заяву про видачу платіжної картки, відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату відсотків у розмірі 22,8 % з розрахунку 360 днів в році за користування кредитними коштами.

Відповідно до довідки Банку відповідачу ОСОБА_1 , в межах підписаної Заяви від 12 березня 2007 року, були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття 21.02.2007 року терміном дії до 02/13; № НОМЕР_3 , дата відкриття 18.05.2012 року терміном дії до 12/15; № НОМЕР_4 , дата відкриття 30.07.2015 року терміном дії до 07/19; НОМЕР_4 , дата відкриття 11.11.2015 року терміном дії до 07/19; № НОМЕР_5 , дата відкриття 26.07.2018 року терміном дії до 06/22 (а.с.17).

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача ОСОБА_1 , 21.02.2007 року - старт карткового рахунку кредитної картки № НОМЕР_1 , 12.03.2007 року встановлено кредитний ліміт 250 грн. в подальшому кредитний ліміт збільшувався, зменшувався та 27.05.2021 року становив 43 000 грн. (а.с.16).

Крім того, інформація про отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розмір сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості - підтверджується випискою з особового рахунку за договором, відкритого банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с 37-61).

Так, з виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 вбачається, що позичальник за період з 12.03.2007 року по 01.10.2021 року користувалась кредитними коштами, частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, а саме, виконувала перекази грошових коштів, знімала кошти в банкоматах, розраховувалась кредитними коштами в магазинах, супермаркетах, поповнювала готівкою свою картку в терміналі, поповнювала мобільний телефон, користувалась послугою «Скарбничка», а також здійснювала інші розрахунки та операції. Крім того, списувались відсотки за користування кредитного ліміту, здійснювались щомісячні погашення обов`язкового платежу.

При цьому, з наданої виписки вбачається, що за період з 12.03.2007 року по 01.10.2021 рокувідповідач користувалась кредитними картками, номери яких відповідають довідці про видані картки.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним в розрахунку заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 21 лютого 2007 року по 18 жовтня 2021 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 18 жовтня 2021 року становить 53 348,56 грн., яка складається з: 43 103,85 грн. - заборгованості за кредитом, 10 244,71 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд зазначав, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсоткамив розмірі 10 244,71 грн.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до Заяви про видачу платіжної картки, підписаної особисто ОСОБА_1 , сторони обумовили та погодили, зокрема, розмір відсотків річних, а саме 22,8 % з розрахунку 360 днів в році (1,9% на місяць).

Отже, висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів щодо виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем - не відповідають обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником ОСОБА_1 12 березня 2007 року.

За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, відповідно доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є обґрунтованими.

В позовній заяві позивач, посилаючись на розрахунок заборгованості, що доданий позивачем до позовної заяви, вказує, що за період з 21 лютого 2007 року по 18 жовтня 2021 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 43 103,85 грн., заборгованість за простроченими відсотками становить 10 244,71 грн.

Разом з тим, дослідивши та проаналізувавши розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок заборгованості за простроченими відсотками не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та вимогам закону.

Такий розрахунок у повному обсязі не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки при розрахунку позивачем використано іншу процентну ставку (40,8%), ніж передбачено умовами договору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в позовній заяві посилався на те, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12, сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Відповідно до розрахунку заборгованості, за період з 21.02.2007 року по 31.12.2012 року нарахування відсотків здійснювалося банком за ставкою 22,8 % річних, однак в подальшому починаючи з 01.01.2013 року по 26.08.2014 року за ставкою 30,0%річних, з 01.09.2014 року по 18.02.2015 року за ставкою 34,8 %річних, з 01.04.2015 року по 25.07.2018 року за ставкою 43,2 %річних (3,6% на місяць), з 26.07.2018 року по 31.05.2019 року за ставкою 42 % річних (3,5% на місяць), з 01.06.2019 року по 29.02.2020 року за ставкою 84 % річних, з 01.03.2020 року по 31.07.2020 року за ставкою - 42 % річних, з 01.08.2020 року по 18.10.2021 року за ставкою - 40,8 % річних, що не було узгоджено сторонами при підписанні Заяви про видачу платіжної картки, в якій сторони погодили розмір відсотків річних, а саме 22,8 % з розрахунку 360 днів в році (1,9% на місяць).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами щодо нарахування відсотків за ставкою 30,0%, за ставкою 34,8 %річних, за ставкою 43,2 %річних, за ставкою 42 %річних, за ставкою 84 % річних та за ставкою - 40, 8 % річних та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості за простроченими відсотками не відповідає вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору, оскільки банк не мав права в односторонньому порядку здійснювати підвищення відсоткової ставки за кредитом.

Враховуючи умови кредитування, визначені в Заяві про видачу платіжної картки, які підписані відповідачем, та відсутності в матеріалах справи доказів письмової згоди відповідача на збільшення відсоткової ставки, колегія суддів дійшла висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості по відсотках на суму 10 244,71 грн. є необґрунтованим, відсотки необхідно нараховувати за базовою відсотковою ставкою 1,9 % на місяць (22,8 % річних, виходячи з розрахунку 360 днів в році), про що сторони обумовили у погодили у цій Заяві.

З розрахунку заборгованості, зокрема з графи «нарахування відсотків за прострочений кредит» вбачається, що нарахування відсотків за прострочений кредит почалось з 01 березня 2021 року, адже до цієї дати позичальником періодично сплачувалась сума коштів на погашення заборгованості, що була спрямована банком, зокрема, на заборгованість по відсотках.

Таким чином, виходячи з процентної ставки 22,8 % річних, встановленої умовами договору, колегією суддів розраховано, що за період з 01 березня 2021 року по 01 жовтня 2021 року (215 днів), підлягали сплаті проценти на суму заборгованості по тілу кредиту на загальну суму 43 103, 85 грн., тому розмір відсотків за ставкою 22,8 % річних, виходячи з підрахунку за формулою (сума заборгованості) х (відсоток річних, зазначений в договорі) х (на кількість днів прострочення) : (кількість днів у році, які в даному договорі визначені 360 днів у році), тобто 43 103,85 грн. х 22,8% /360 днів х 215 дні, становить 5869 грн. 31 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за період з 01 березня 2021 року по 01 жовтня 2021 року в розмірі 5869 грн. 31 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем за подання апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 3721, 50 грн. та апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно сумі задоволених вимог : 3721,50 х 57,3% = 2132 грн. 42 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2022 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та прийняти в цій частині постанову:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за простроченими відсотками в сумі 5869 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) грн. 31 коп. та витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2132 ( дві тисячі сто тридцять дві) грн. 42 коп.

Відомості про сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.