Справа № 464/4338/23
пр.№ 2/464/1278/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2023 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань Карпенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення невиплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 25 567,34 грн., судових витрат, які складаються судового збору в розмірі 1073,60 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 15500 грн. та витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертної в розмірі 5080 грн.

Мотивує позов тим, що 26.01.2023 по вулиці Луганська у місті Львові (навпроти будинку №17 по вулиці Тернопільська у місті Львові) відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_2 , який керував колісним транспортним засобом марки Citroen моделі Berlingo державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМІКС» та ОСОБА_3 , який керував колісним транспортним засобом марки Toyota моделі Саmry державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 . По настання ДТП повідомлено відповідні підрозділи Національної поліції.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП перед іншими учасниками дорожнього руху застрахована відповідно до полісу страхування цивільної відповідальності ЕР № 212792374 від 04.01.2023, виданого відповідачем - страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». У зв`язку із настанням страхового випадку, з дотриманням норм, що визначені у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання страхового відшкодування, позивач, як власник пошкодженого автомобіля звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховиком заведено відповідну страхову справу за № 54. За результатами врегулювання вказаної страхової справи, відповідач здійснив виплату позивачу коштів в загальному розмірі 83256,42 грн. За договором страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 160 000 грн., розмір франшизи 3 200 грн.Після отримання страхового відшкодування, позивачу стало зрозуміло, що коштів, які отримані від страховика у якості страхового відшкодування абсолютно недостатньо для проведення повноцінного ремонту автомобіля. Тому позивач звернувся до судового експерта Романяк А.М. для проведеня транспортно-товарознавчої експертизи пошкодженого автомобіля. Згідно із висновку №544/23 вартість відновлювальних робіт з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з врахуванням ПДВ становить 112023,76 грн. У зв`язку з тим, що відповідачем не у повній мірі виконано свої обов`язки, що покладені на страховика чинним законодавством України, позивач не може в повній мірі покрити витрати по ремонту свого автомобіля. Тому, на думку позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця в розмірі 25 567,34 гривень (112023,76 - 83 256,42 - 3200 = 25567,34) як невиплачене страхове відшкодування за шкоду заподіяну майну потерпілого. Просить позов задовольнити.

Ухвалою від 30.06.2023 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_4 31.07.2023 надійшов до суду відзив на позовну заяву. Вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Вказує на те, що відповідно до норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ», методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних ТЗ, а також практики Верховного суду, визначення розміру збитків для розрахунку страхового відшкодування на підставі експертизи, наданої потерпілим, не передбачено. Крім цього, зазначає, що вартість відновлювального ремонту даного автомобіля визначається з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та без врахування ПДВ. Вважає, що оцінку, які провів представник відповідача є належним та правильним. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

22.09.2023 від представник позивача адвоката Нікіфорової А.Ю., яка діє на підставі договору № 30/01/2023-2 про надання правничої допомоги на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що транспортно-товарознавча експертиза, яка виконана судовим експертом Романяк А.М. відповідно до норм чинного законодавства України, є належним та допустимим доказом по справі, а тому може прийматись судом до уваги. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Надала детальний опис виконаних робіт по наданню правничої допомоги та судових витрат.

Від представника відповідача Боднарук І.Ю. на електронну адресу суду 13.10.2023 та на поштову адресу суду 18.10.2023 надійшло заперечення проти позову, в яких підтримує викладене у відзиві на позовну заяву. Крім цього, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є не співмірним до витраченого часу та виконанню робіт адвокатом позивача, тому підлягає зменшенню і розподілу між сторонами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом без проведення судового засідання, тобто за відсутності (без виклику) учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що 26.01.2023 по вулиці Луганська у місті Львові (навпроти будинку №17 по вулиці Тернопільська у місті Львові) відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_2 , який керував колісним транспортним засобом марки Citroen Berlingo державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «АРМІКС» та ОСОБА_3 , який керував колісним транспортним засобом марки Toyota Саmry державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

Постановою Сихівського районного суду міста Львова від 13.02.2023 року у справі №464/734/23 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.12).

Отже, факт вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є встановленим і його вина не підлягає доказуванню.

З`ясовано і не оспорюється сторонами, що на момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», поліс страхування цивільної відповідальності ЕР № 212792374 від 04.01.2023. За договором страхування страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 320 000 грн., за шкоду заподіяну майну - 160 000 грн., розмір франшизи 3 200 грн.(а.с.10).

На підставі протоколу огляду транспортного засобу від 01.02.2023 (а.с.11), звіту № 813/23 про оцінку автомобіля Toyota Саmry державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.16-30), розрахунку суми страхового відшкодування від 17.04.2023 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» визначило розмір страхового відшкодування у сумі 83256,42 грн. (86456,42 грн. за мінусом франшизи 3200 грн.).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в подальшому № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У статті 29 Закону № 1961-IV зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Убачається, що страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування.

Однак, позивач, не погодившись із визначеним страховою компанією розміром страхового відшкодування, звернувся до судового експерта з метою визначення реального розміру матеріального збитку в результаті пошкодження його транспортного засобу під час ДТП.

06 березня 2023 року судовим експертом Романяк А.М. складено висновок №544/23, відповідно до якого вартість відновлювальних робіт автомобіля Toyota Саmry державний номерний знак НОМЕР_2 з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з врахуванням ПДВ становить 112023,76 грн. (а.с.31-48).

Судова експертиза проведена судовим експертом Романяк А.М., який є фахівцем у відповідній галузі знань, з використанням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка застосовується, в тому числі, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження транспортного засобу.

Такий висновок відповідачем не спростовано, в ході розгляду справи відповідач з метою спростування результатів судової експертизи не скористався своїм процесуальним правом на заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи.

За таких обставин, висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи є допустимим та достовірним письмовим доказом, відповідно до ст.ст. 78,79 ЦПК України, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків.

На переконання суду, наданий ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звіт № 813/23 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу не є належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що оцінювач ОСОБА_5 обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду (постанова Великої Палати від 18 грудня 2019 року, справа №522/1029/18).

Покликання представника відповідача про те, що визначення розміру збитків для розрахунку страхового відшкодування на підставі експертизи, наданої потерпілим, не передбачено,не заслуговують на увагу суду, оскільки такий відповідає вимогам чинного законодавства, а тому приймається судом до уваги.

Разом з тим, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що вартість відновлювального ремонту повинна розраховуватись без врахування ПДВ, що прямо передбачено абз. 2 а.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач який не є платником ПДВ отримав страхове відшкодування на особистий рахунок, а не на рахунок авторизованого сервісу, який є платником ПДВ. З наведеного випливає, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, відповідно до вказаного висновку експерта, становить (без врахування ПДВ) 98490,80 грн., а не як помиково просить позивач 112023,76 грн., що є вартістю матеріального збитку з ПДВ.

Отже, різниця між виплаченою та не виплаченою сумою страхового відшкодування становить 98490,80 грн. 83256,42 грн. (сума страхового відшкодування, отримана позивачам) 3200 грн. (франшиза) = 12034,38 грн., що і підлягає стягненню.

Суд акцентує увагу на тому, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди та повинен її відшкодувати. Відшкодування шкоди в меншому розмірі страховиком, ніж понесені витрати позивача на відновлення свого майна не можуть бути підставою для звернення з позовом до особи відповідальність якої є застрахованою у випадку, якщо сума заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності. Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована, то за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його страховик є тою особою, яка зобов`язана відшкодувати збитки замість заподіювача шкоди, в межах страхової суми, встановленої в договорі страхування відповідальності, а також в межах, встановлених спеціальним законом про страхування відповідальності.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 12034,38 грн. в межах страхової суми та з урахуванням вже сплаченого страхового відшкодування в розмірі 83256,42 грн та 3200 грн. франшизи.

Задовольняючи частково позов, згідно п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертизи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До позовної заяви додано ордер договір про надання правничої допомоги № 30/01/2023-2, акти прийому-передачі надання послуг, додаткові угоди, розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 15500 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п.61 Постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правову допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000 грн. судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.

Крім цього, позивач поніс витрати під час проведення транспортно-товарознавчої експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту в розмірі 5080 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000017 від 06.03.2023, а тому такі витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Задовольняючи позов частково в розмірі 47%, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 504,31 грн.

На підставі ст.ст. 11, 22, 625, 1166, 1187 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 12034 (дванадцять тисяч тридцять чотири) грн. 38 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати: 504,31 грн. судового збору, 5080 грн. витрат на проведення експертизи, 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники:

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», м.Київ, вул.Глибочицька, 44, .

Повний текст рішення буде складено 19.10.2023.

Суддя О.Ю.Горбань