ПОСТАНОВА

іменем України

10 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 386/1407/22

провадження № 22-ц/4809/1004/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - Голованівський сектор управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, Голованівська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року у складі судді Гута Ю.О.,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування заяви посилався на те, що він є уродженцем м. Одеса Одеської області держави Україна, де на той час його мати ОСОБА_2 проживала і навчалась в медичному училищі, після закінчення якого повернулась на постійне місце проживання до с. Наливайка Голованівського району Кіровоградської області. Батьки його є українцями за національністю, та відповідно громадянами України за народженням і походженням. У 1981 році, коли заявнику виповнився 1 рік, мати поїхала на заробітки до Республіки Узбекистан, а він залишився проживати з бабусею ОСОБА_3 і дідусем ОСОБА_4 за вказаною адресою в с. Наливайка, ходив в дитячий садок та навчався в Наливайківській загальноосвітній восьмирічній школі з 29 серпня 1987 року по 01 січня 1989 року, відповідно в першому і другому класах, а потім в період з 31 серпня 1990 року по 29 травня 1993 рік включно в 3, 4 і 5 класах. Коли мати перебувала в Республіці Узбекистан народились його молодші сестри і брат ОСОБА_5 , 1982 року народження, ОСОБА_6 , 1990 року народження та ОСОБА_7 , 1994 року народження, а на початку 1994 року мати також забрала його до Узбекистану, де він продовжив навчання в Учкудуцькій загальноосвітній школі включно по березень 1997 ріку. У цьому ж році мати остаточно зі всіма дітьми повернулась додому, навчання він не продовжив, тобто має лише незакінчену середню освіту, атестату про закінчення школи не отримував. Вказував, що мати повернулась до України за українським паспортом, як громадянка України, а його з незрозумілих на той час обставин, повернула до України за наявним закордонним паспортом громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон, хоча за законом мати повинна була звернутись до Консульської установи України в Республіці Узбекистан для отримання на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон, але чому все вийшло навпаки пояснити не може, оскільки на той час був неповнолітнім. Паспорт громадянина Республіки Узбекистан ним взагалі не отримувався. З початку 2004 року і по теперішній час він перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також громадянкою України, з якою разом проживають за адресою АДРЕСА_1 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, але з причини невизначеності щодо його громадянства, сина було записано на прізвище дружини. Разом з цим, всі його сестри та брат, хоча і народились в Узбекистані, є громадянами України, а він вважається особою з невизначеним громадянством, або ж особою без громадянства. З цього приводу неодноразово звертався до Голованівського сектору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, але йому було запропоновано повернутися до Узбекистану.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд встановити факт постійного проживання його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, на території України станом на 24 серпня 1991 та 13 листопада 1991 року включно по кінець травня 1993 року.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його вимог.

Голованівський сектор управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 року- без змін. Вважав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник Голованівського сектору управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області Житняк Д.Ю. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Голованівська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області у судове засідання свого представника не направила. Про час та місце слухання справи була повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності представника заінтересованої особи на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Одеса УССР, батьками заявника є українці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.12).

Як свідчить копія паспорту серії НОМЕР_1 , який виданий 27.03.1997 Учкудукським ГРОВД Навоійської області, ОСОБА_10 є громадянином Республіки Узбекистан, даний паспорт дійсний до 13 січня 2005 року. У паспорті проставлена відмітка Голованівським РС УДМСУ в Кіровоградській області про прийняте рішення про примусове повернення від 16 листопада 2017 року та встановлено строк для виїзду 28 діб (а.с.5-11).

Як убачається з довідки від 30 листопада 2022 року №01-30/208, виданої Голованівським ліцеєм ім. Т.Г. Шевченка, ОСОБА_1 навчався в Наливайківській восьмирічній школі з 29 серпня 1987 по 01 січня 1989 року та з 31 серпня 1990 року по 29 травня 1993 року (а.с.46).

Згідно з довідкою від 30 листопада 2022 року №15/18-508, виданої старостою Троянського старостинського округу №4 ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 по 1998 рік (а.с.47).

16 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Голованівського сектору управління ДМС в Кіровоградській області із заявою про вирішення питання про набуття ним громадянства України за народженням і видачу йому паспорта громадянина України (а.с.16).

Листом від 16 вересня 2022 року №3517-317/3517.1-22 Голованівський сектор управління ДМС в Кіровоградській області повідомив ОСОБА_1 , що він має право порушити клопотання щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до положень частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» та надати перелік необхідних для цього документів, у тому числі зобов`язання припинити громадянство Республіки Узбекистан (а.с.15).

16 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Посольства Республіки Узбекистан в Україні із заявою, в якій просив дозволити йому вийти з громадянства Республіки Узбекистан (а.с.17).

Ухвалюючи рішення про залишення заяви без задоволення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником не надано суду належних доказів, які б давали підстави вважати що той вжив усіх передбачених законом можливостей для виходу з громадянства Республіки Узбекистан та отримати громадянство України у позасудовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначені Законом України «Про громадянство України».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом № 2235-III (13.11.1991) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», а також діти таких осіб, якщо на момент прибуття в Україну вони не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначені Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту Порядок № 215).

Згідно із пунктом 7 Порядку №215 встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або проживання в Україні за станом на 13.11.1991, в тому числі:

- осіб, які за станом на 13.11.1991 проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

- осіб, які за станом на 24.08.1991 або за станом на 13.11.1991 відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

б) осіб, які за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Виходячи з положень пунктів 8-15 Порядку №215 встановлення належності до громадянства України здійснюється відповідно до частини 1 статті 3 Закону №2235-III.

Зокрема, пунктом 10 Порядку №215 передбачено, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 3 Закону №2235-III належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 або факт їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24.08.1991 або на 13.11.1991 ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991 або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13.11.1991.

Проте, як встановлено судом, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Узбекистан і документований паспортом громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_2 , копія якого долучена до заяви про встановлення факту постійного проживання на території України по справі.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-XII (далі Закон № 1543-XII), або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Пунктом 24 Порядку №215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону №1543-XII, або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина 1 статті 8 Закону № 2235-III), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації (далі рф) і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України (далі КМУ) порядку), для іноземців, які є громадянами рф та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці 1 цього пункту.

Тобто, до заявника можуть бути застосовані положення статті 8 Закону України «Про громадянство України» та пункту 24 Порядку № 215.

Разом із тим, відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 1 Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2015 року №844 (далі Порядок №844) передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею першою Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Республіки Узбекистан про умови взаємних поїздок громадян, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року №11, громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати, прямувати транзитом та перебувати на території держави іншої сторони без віз з дотриманням правил перебування і прописки (реєстрації), що діють в цій державі.

Пунктом 4 Порядку №844 встановлено, що під час перебування на території України обчислення дозволеного іноземцю строку перебування здійснюють посадові особи ДМС шляхом відрахування 180 днів назад від дня контролю (дня, на який необхідно визначити законність перебування іноземця на території України). Іноземець не порушив зазначений строк, якщо в межах цього 180-денного періоду він перебував на території України не більше 90 днів.

У разі виявлення перевищення іноземцем дозволеного йому строку перебування на території України посадова особа ДМС діє відповідно до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС, затвердженої наказом МВС від 28 серпня 2013 року № 825.

Як встановлено судом першої інстанції на даний час заявник ухиляється від виїзду з України після закінчення терміну перебування та, відповідно, перебуває на території України з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

10 листопада 2017 року завідувачем Голованівського РСУДМС у Кіровоградській області заявника притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з частиною 1 статті 203 КУпАП за порушення правил перебування в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування (протокол від 10 листопада 2017 року серії МКВ № 046305), визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Зазначений штраф заявником сплачений (квитанція від 13 листопада 2017 року № 0.0.890952704.1), постанова про накладення адміністративного стягнення заявником не оскаржувалась (а.с.118-119).

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції була надана належна та вірна оцінка таким доказам та зроблено висновок про те, що заявником не надано суду належних доказів, які б давали підстави вважати що той вжив усіх передбачених законом можливостей для виходу з громадянства Республіки Узбекистан та отримати громадянство України у позасудовому порядку, оскільки суд не може вирішувати питання, вирішення якого віднесено до компетенції інших органів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із пунктом 4 Порядку №215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання особи в Україні.

Фактично, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 16 травня 2023 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко