Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5820/23 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/5820/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила збільшити розмір аліментів, який був присуджений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2015 року з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки з 700 грн. щомісяця на частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення із 10 травня 2023 року до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 листопада 2008 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, під час перебування у якому у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Згідно рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06.11.2015 року у справі №295/9482/15-ц шлюб між сторонами було розірвано, а також стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На даний час неповнолітня донька потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в навчанні, розвитку та іншому. Просить взяти до уваги, що з 01.01.2023 року рівень її доходів зменшився майже в три рази, ніж був в період до повномаштабного вторгнення, що підтверджується відомостями Пенсійного фонду України з реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Підприємства, на яких позивач працювала, поступово закривалися через війну та карантин, і з 16 грудня 2022 року її було звільнено з роботи. 19 грудня 2022 року вона працевлаштована на нове місце роботи, але рівень заробітної платні набагато нижче, ніж був у попереднього роботодавця. Крім того зазначає, що на її повному утриманні також перебуває донька від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька проживає в іншому місті, навчається, не отримує стипендії і не може працювати та утримувати себе сама. На доньку від першого шлюбу аліментів не отримує, її батько участі у вихованні та утриманні не приймає. Відповідач працює, має постійний дохід, інших дітей не має.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Змінено розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2015 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з для набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.08.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що під час розгляду позовної заяви, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильно застосував положення норм матеріального права. Згідно наданого ним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №61986 від 21 червня 2023 року, державним виконавцем, починаючи з вересня 2023 року здійснюється обрахування аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, розмір аліментів не є меншим за гарантований розмір аліментів на одну дитину. Примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів виконується Державною виконавчою службою, а тому всі нарахування, котрі відбуваються всупереч положенням чинного законодавства в процесі стягнення з відповідача аліментів, має вирішуватися з державним виконавцем, котрий відповідальний за виконавче провадження у справі №295/9842/15-ц. Самі лише посилання на те, що розмір аліментів, визначений судом у рішенні від 06.11.2015 року, є меншим ніж прожитковий мінімум, не може слугувати підставою для задоволення позову. Жодних доказів на підтвердження його спроможності сплачувати аліменти у більшому розмірі позивач не надала. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що повнолітня дочка ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, не працює, у зв`язку з чим потребує утримання та перебуває на утриманні позивачки. Сам по собі факт навчання повнолітньої доньки в навчальному закладі не означає, що позивач несе витрати, пов`язані з таким навчанням. Крім цього, батьки повинні утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В свою чергу, у повнолітньої дитини є батько, котрий повинен приймати участь в її утриманні. Позиція суду щодо абсолютизації права на відповідне звернення до суду, яка зводиться до необхідності по суті автоматичного задоволення вимоги в разі її пред`явлення, без врахування факту виникнення спору про право та змагального цивільного процесу, без з`ясування та доказування відповідних обставин у контексті спірного питання, помилкова. Суд першої інстанції повністю відкидає необхідність в доказуванні позивачем обставин, на які посилається, та приймає рішення, виходячи з того, що зміна способу стягнення аліментів є абсолютним правом позивача, а тому підлягає задоволенню. Позивачем не доведено, що дитина потребує більших витрат і у відповідача змінився майновий стан, що дозволяло б останньому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду про стягнення аліментів. Крім того, ОСОБА_1 не було доведено ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, суд першої інстанції, порушивши принцип змагальності сторін, переклав на нього обов`язок доводити той факт, що він не спроможний сплачувати аліменти в тому розмірі, в якому просить позивач. Вказував, що його майновий стан не змінився, до 22 лютого 2022 року працював водієм на ПАТ «Укрпошта», наразі мобілізований, проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Розмір його доходу у зв`язку з мобілізацією не змінився, що підтверджується відповідними довідками. В той же час, за ним зберігається робоче місце і після закінчення воєнного стану, повернеться до роботи. Рухомого та нерухомого майна в нього немає, дороговартісне майно не придбавалось, майновий стан не змінився. Позивачем не доведено той факт, що майновий стан відповідача значно покращився і він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що у ОСОБА_2 відсутні інші діти, непрацездатні члени родини, які знаходяться на його утриманні. Відповідач має постійне місце роботи, що доведено довідками про заробітну платню останнього, долученими ним особисто до матеріалів справи, що дозволяє йому в повному обсязі виконувати рішення суду. В той час у позивача рівень доходу в 2023 році, в порівнянні з попередніми періодами зменшився в три рази, що доведено довідками про заробітну плату позивача з Пенсійного фонду України, що є прямим і беззаперечним доказом для перегляду розміру аліментів. Інші обставини, що є доказами погіршення матеріального становища отримувача аліментів долучені до матеріалів справи та детально описані в позовній заяві про збільшення розміру аліментів від 10 травня 2023 року та у відповіді на відзив від 27 червня 2023 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 29 листопада 2008 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб (а.с.4).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва серії НОМЕР_4 від 16 липня 2003 року про народження ОСОБА_4 , згідно якого матір`ю останньої є ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_5 від 13 травня 2016 року, позивач змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 (а.с.13).

Відповідно даних про нараховану заробітну плату Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру соціального страхування від 10.05.2023 року, у 2021 році ОСОБА_1 отримала дохід у розмірі 254153,99 грн.; у 2022 році 284700,41 грн.; у січні-березні 2023 року дохід ОСОБА_1 становив 9100, 00 грн. щомісячно (а.с.8).

В матеріалах справи міститься довідка №2106-136 від 19.06.2023 року про те, що ОСОБА_2 дійсно працює водієм автотранспортних засобів 2 класу Групи експлуатації транспорту Житомир Центру перевезення пошти Житомирської дирекції АТ «Укрпошта» з 29 березня 2019 року (наказ №1040-к від 28.03.2019) по теперішній час. Останнього було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи та посади з 22.02.2023 у зв`язку з проходженням військової служби за призивом під час мобілізації (наказ №741-к від 01.03.2023, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №55) (а.с.32, 33).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 №55 ОСОБА_2 із 22.02.2023 зараховано до списків особового складу частини та всі види забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що визначений раніше судом розмір аліментів є меншим, ніж встановлений законом як мінімальний, отже, є недостатнім для забезпечення належного утримання дитини та її гармонійного розвитку, враховувавши при цьому зміну майнового стану позивача, а також ті обставини, що відповідач є особою працездатного віку, не має на своєму утриманні інших осіб та не довів під час розгляду ту обставину, що він неспроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст.8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

Положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказування.

Під час розгляду справи було встановлено, що матеріальне становище позивача згідно довідки про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, істотно погіршилося (а.с.86-87).

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище матері ОСОБА_1 , як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, розмір витрат, які несе позивач щомісячно на утримання дочки, та право дитини на аліменти, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати їх до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та розвитку, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліменти та збільшення їх розміру на утримання дочки до частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини.

При цьому відповідач не довів неспроможність сплачувати аліменти визначеному судом розмірі, враховуючи, що він є особою працездатного віку та не має на своєму утриманні інших осіб.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді