ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/1709/22
Провадження № 22-ц/821/1375/23
Категорія: 304070000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Комунане підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Троян Т.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси,повний текст рішення складено 28 червня 2023 року) у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 лютого 2022 року КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради здійснює постачання теплової енергії на будинок, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1 , однак, споживачі оплату за надані житлово-комунальні послуги не здійснюють. Станом на 01.12.2021 борг відповідачів перед позивачем складає 95415,97 грн.

Відповідачі не виконують своїх зобов`язань щодо своєчасної та повної сплати за використану теплову енергію, що приводить до втрати можливості підприємства проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом і впливають на якість наданих послуг.

Враховуючи наведене, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради просить стягнути з відповідачів на його користь борг, який виник станом на 01.12.2021 в сумі 95415,97 грн., а також 776,20 грн. інфляційних збитків та 262,89 грн. 3% річних.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 червня 2022 року позов КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» задоволено.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2023 року заочне рішення від 21 червня 2022 року скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.12.2021 року в сумі 43013,04 грн., інфляційній збитки в сумі 776,20 грн., 3% річних у сумі 262,89 грн. та судовий збір у розмірі 1131,33 грн, а всього 45183,46 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки відповідачами не надано доказів відключення квартири від централізованого опалення згідно вимог законодавства, тому, враховуючи положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі мають обов`язок по оплаті заборгованості за спожиту теплову енергію як такі, що зареєстровані у вказаній квартирі.

Суд першої інстанції, застосувавши строки позовної давності та врахувавши дату звернення позивача до суду з позовом, прийшов до висновку про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року у сумі 43013,04 грн.

Стягуючи з відповідачів інфляційні витрати та 3 % річних, місцевий суд зауважив, що останні розраховані та нараховані позивачем до введення на території України воєнного стану, а тому підлягають до стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 25 липня 2023 року, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необгрунтованим, постановленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, просили скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 року та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга зокрема, мотивована тим, що оскільки між сторонами відсутній договір на теплопостачання, тому будь-які нарахування за спожиту теплову енергію не відповідають вимогам чинного законодавства.

Скаржники стверджують, що батареї опалення ними не використовуються для обігріву квартири, оскільки вони користуються альтернативними джерелами опалення. Крани перекриті та тепло від центральної мережі в квартиру не потрапляє.

Звертають увагу, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не розмежував плату за гаряче водопостачання та опалення. Адже показники лічильника гарячої води незмінні з 2018 року, що свідчить про протиправність нарахування плати за гарячу воду.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві, що надійшов від КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи

Згідно з довідкою Управління з питань державної реєстрації № 27376-01-10 від 09.12.2021 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 01.12.2004 року.

КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» відповідно до ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» забезпечує надання населенню послуг з централізованого опалення. Як вбачається з Єдиного Державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, офіційно оприлюдненому на сайті Міністерства юстиції України, основними напрямками діяльності підприємства є:виробництво, постачання, реалізація та розподілення теплової та електричної енергії.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.12.2021 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 95415,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 776,20 грн. та 3% річних в сумі 262,89 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Предметом позову є стягнення богу за спожиту теплову енергію.

Правовідносини між постачальником теплової енергії КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» і споживачами в наведеній справі регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Статтями 7, 8 вищевказаного Закону визначені права та обов`язки споживачів й виконавця комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством і умовами договорів, а обов`язком споживача - є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З урахуванням наведеного є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності укладеного між сторонами договору відсутні підстави для стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що споживачі в квартирі АДРЕСА_1 зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами.

Також колегія суддів вважає недоведеними посилання відповідачів на відключення квартири від централізованої системи опалення та користування альтернативними джерелами, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, відключення споживачів від мережі централізованого опалення здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При цьому, за результатами відокремлення квартири від централізованого постачання теплової енергії складається відповідний акт, після підписання якого виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Враховуючи те, що відповідачами не доведено належними та достатніми доказами факту відокремлення квартири АДРЕСА_1 від системи централізованого опалення, тому останні, будучи споживачами, зобов`язані здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якого ставилося питання відповідачем, то судова колегія також погоджується з висновком місцевого суду про застосування строків позовної давності та стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованості за спожиту теплову енергію за період з лютого 2019 року по грудень 2021 року у сумі 43013,04 грн.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо неправомірного сукупного нарахування заборгованості за тепло та гарячу воду, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову, як вже було зазначено вище, є стягнення богу виключно за спожиту теплову енергію.

Стороною позивача надано розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію, в якому не міститься вказівки на нарахування боргу за гаряче водопостачання, а відтак, відсутні будь-які обґрунтовані підстави стверджувати, що заявлений до стягнення розмір заборгованості складається з боргу за теплопостачання та гарячу воду.

При цьому, власного розрахунку, з наданням відповідних доказів, у спростування розрахунку прийнятого судом в якості належного доказу, скаржник не надав. Будь-яких звірок, вважаючи не правильним розрахунок зроблений позивачем, за час розгляду справи судом з позивачем не провів.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції по суті спору ухвалено з дотриманням норм матеріального права та в цій частині є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення щодо витрат зі сплати судового збору не передбачено.

Так, солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст. ст. 541-544 ЦК України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Отже місцевим судом у цій справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (судового збору), закріплених в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України).

Отже, якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати зі сплати судового збору, законом не передбачено.

Таким чином суд, позбавлений можливості розподілити судові витрати шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову про солідарне стягнення з них заборгованості. Натомість, суд здійснює такий розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Однак зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням норм права в частині розподілу судових витрат, тому підлягає до скасування в цій частині із ухваленням нового рішення про стягнення судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1131,33 грн. у рівних частинах з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2023 року скасувати в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору та постановити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради, () судовий збір в розмірі 1131,33 грн., тобто по 377,11 грн. з кожного із відповідачів.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко