Справа № 299/2330/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пуканич Едуард Володимирович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року, ухвалене головуючим суддею Надопта А.А., в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Таскомбанк», ТОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-Капітал», третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Людмила Іванівна про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження, припинення обтяження, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек

встановив:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Таскомбанк», ТОВ «Компанія з управління активами «Промоколект-Капітал», третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.І. про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження, припинення обтяження, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року - ВАТ «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - ПАТ «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KF41188, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США під 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення - 07 листопада 2017 року для ремонту та реконструкції житлового будинку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.П., і зареєстрований у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3874, згідно якого ОСОБА_1 передав ВАТ «Електрон Банк» у заставу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого остання виступила поручителем позичальника за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафу), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу по кредиту.

У квітні 2011 року ПАТ «Фольксбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11 вищевказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 у розмірі 17 630,13 доларів США.

07 червня 2012 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року були проведені прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та за їх результатами було укладено відповідний договір купівлі-продажу спірного будинку з переможцем торгів.

У липні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_4 , служба у справах дітей Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання недійсними прилюдних торгів.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2012 року в цивільній справі № 703/3034/12 вищевказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), укладений за результатами прилюдних торгів, які були проведені 07 червня 2012 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11.

06 грудня 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20121206-Г, згідно якого відбулося переуступлення прав вимог за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188.

Також позивач зазначає, що у даному випадку зобов`язання за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874 неможливо виконати в зв`язку з переуступленням прав вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 - на підставі договору відступлення прав вимоги від 06 грудня 2012 року № 20121206-Г, укладеного між ПАТ «Фольксбанк» і ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал». Право вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 належить ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», тоді як іпотекодержателем за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874 залишається ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року - ВАТ «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - ПАТ «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК»), який з 06 грудня 2012 року немає ніякого відношення до вищевказаного кредитного договору.

За вищенаведених обставин зобов`язання за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874, як і сам іпотечний договір підлягають припиненню на підставі частини першої статті 607 ЦК України - в зв`язку з неможливістю його виконання за обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. На даний час закінчився строк дії як кредитного договору від 08 листопада 2007 року № KF41188, так і іпотечного договору від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пуканич Е.В., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи позивача про те, що в даному випадку зобов`язання за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874 неможливо виконати зв`язку з переуступленням прав вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № КЕ41188 - на підставі договору відступлення прав вимоги від 06 грудня 2012 року № 20121206-Г, укладеного між ПАТ «Фольксбанк» і ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал».

На даний час, право вимоги за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № КЕ41188 належить ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал», тоді як іпотекодержателем за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874 залишається ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - Публічне акціонерне товариство «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»), який з 06 грудня 2012 року немає ніякого відношення до вищевказаного кредитного договору.

За вищенаведених обставин зобов`язання за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874, які і сам іпотечний договір підлягають припиненню на підставі частини першої статті 607 ЦК України - в зв`язку з неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін відповідає.

Також суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача про те, що на даний час закінчився строк дії як кредитного договору від 08 листопада 2007 року № КЕ41188, так і іпотечного договору від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874.

Виходячи з норм частини п`ятої статті 3, частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору і припиняється в разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

З огляду на вищенаведене та виходячи з норм частини п`ятої статті 3, частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» можна дійти висновку, що іпотека за іпотечним договором від 08 листопада 2007 року реєстровий № 3874 на даний час припинилася.

При цьому, записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором, є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

У дане судове засідання сторони повторно не з`явились та заяв/клопотань про відкладення розгляду справи суду не подали.

За правилами пункту 2 частини 8, частини 12 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Згідно частини 5 статті 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Довідкою Закарпатського апеляційного суду від 19.05.2023 року підтверджено доставку "Судової повістки про виклик до суду" у формі електронного листа надісланого відповідачу ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с. 205, та надіслано адвокату Пуканич Едуарду Володимировичу на його електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.с. 206.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.02.2023, Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» повідомлено про день, місце і час судового розгляду.

Надіслано повідомлення нотаріусу Гонтар Людмилі Іванівні у додаток "Viber" на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , щодо документа "Судова повістка про виклик до суду в цивільній справі", а.с. 204.

Як зазначено у частині 1 статті 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Та пунктом 2 частини 3 статті 223 ЦПК України зазначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності причин неявки відповідача, учасника справи до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки відповідача та/або учасника справи, суд розглядає справу у їх відсутності. Зазначені норми дисциплінують відповідача та/або учасника справи і стимулюють їх належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей апеляційного процесу, та зважуючи на те що відповідач і третя особа надали усі докази, які вважали за потрібне надати суду, тож такі у їх сукупності дозволяють суду вирішити заявлені позовні вимоги. Відтак, наведене на думку колегії суддів з приводу розгляду справи за відсутності відповідача і третьої особи не призведе до порушення процесуальних прав учасників справи у спірних правовідносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що згідно приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників справи, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, за наступних доводів.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження виконання основного зобов`язання згідно кредитного договору, тому підстав вважати припиненим чи закінченим іпотечного договору немає. За цієї обставини, похідні вимоги про зобов`язання зняти заборону відчуження та вилучення обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, заявлено всупереч вимогам закону.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції за наступних доводів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року - ВАТ «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - ПАТ «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KF41188, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США під 12,5 % річних з кінцевим терміном повернення - 07 листопада 2017 року для ремонту та реконструкції житлового будинку.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року - ВАТ «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - ПАТ «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») і відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гонтар Л.П., який зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3874, згідно якого ОСОБА_1 передав ВАТ «Електрон Банк» у заставу житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ «Електрон Банк» (з 20 серпня 2008 року - ВАТ «Фольксбанк», з 07 вересня 2009 року - ПАТ «Фольксбанк», з 14 листопада 2013 року - ПАТ «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК») і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно якого остання виступила поручителем позичальника за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафу), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу по кредиту.

Однак у квітні 2011 року ПАТ «Фольксбанк» звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11 вищевказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188 у розмірі 17 630,13 доларів США.

Але, 07 червня 2012 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11 були проведені прилюдні торги з реалізації житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та за їх результатами було укладено відповідний договір купівлі-продажу спірного будинку з переможцем торгів.

Проте у липні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_4 , служба у справах дітей Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про визнання недійсними прилюдних торгів. Та рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2012 року в цивільній справі № 703/3034/12 вищевказаний позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), укладений за результатами прилюдних торгів, які були проведені 07 червня 2012 року в рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11.

Однак, 06 грудня 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20121206-Г, згідно якого відбулося переуступлення прав вимог за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188.

Звертаючись у суд з позовними вимогами про припинення договору іпотеки та зняття заборони відчуження, припинення обтяження, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, ОСОБА_1 покликався на те, що зобов`язання за основним іпотечним договором від 08.11.2007 року яке зареєстровано у реєстрі за № 3874, як і сам іпотечний договір припинені на підставі приписів частини 1 статті 607 ЦК України у зв`язку з неможливістю його виконання внаслідок обставини за яку жодна із сторін не відповідає. Крім того, як кредитний договір № KF41188 від 08.11.2007 року так й іпотечний договір від 08.11.2007 року який зареєстровано у реєстрі за № 3874 припинили свою дію чинності.

Але ж колегія суддів не погоджується з такими вимогами, оскільки такі суперечать як обставинам справи, так і вимогам норм матеріального права.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також у ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Зокрема, абзацом 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання.

Договір укладений між учасниками справи, не встановлює будь-яких інших умов припинення іпотеки, ніж це передбачено в законі.

На момент перегляду апеляційним судом оскаржуваного рішення суду, кредитний договір № KF41188 від 08.11.2007 року, який переуступлено 06 грудня 2012 року ПАТ «Фольксбанк» Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» згідно договору про відступлення прав вимоги № 20121206-Г є чинним з тих підстав, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання перед Кредитором з повернення кредитних коштів у сумі 17 630,13 доларів США.

АТ «Таскомбанк» як правонаступнику ПАТ «Фольксбанк» згідно Іпотечного договору від 08 листопада 2007 року належить як іпотекодержателю в рахунок забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором право на предмет іпотеки, яким є переданий ОСОБА_1 в іпотеку житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім цього, заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є АТ «Таскомбанк») заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 630,13 доларів США, залишилось не виконаним боржниками.

Як слідує зі змісту п.7. Кредитного договору № KF41188 від 08.11.2007 року, цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Абзацом 4 пункту 5 Іпотечного договору від 08.11.2007 року, який зареєстровано у реєстрі за № 3874, визначено, що Іпотека є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії цього договору.

Крім цього, в абзаці 3 пункту 5 цього Іпотечного договору зазначено, що зняття заборони на відчуження предмету іпотеки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна а також виключення обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек здійснює нотаріус за повідомленням Іпотекодержателя про виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання або повідомлення Іпотекодержателя про припинення Іпотечного договору в зв`язку з відчуженням предмету іпотеки та інших підстав відповідно до діючого законодавства.

Частиною 5 статті 3 ЗУ "Про Іпотеку" визначено, що Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Так само і в абзаці 2 частини 1 статті 17 ЗУ "Про Іпотеку" йдеться, що Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в частинах 1, 2 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін правочину допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

А статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зазначені умови Кредитного договору, Іпотечного договору в сукупності з вимогами норм матеріального права не дають підстав дійти колегії суддів до висновку стосовно того, що має місце припинення дії Іпотечного договору внаслідок виконання основного зобов`язання за Кредитним договором, а тому наявні підстави для зняття заборони відчуження та вилучення обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

За приписами частини 1 статті 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Такою обставиною позивач зазначає те, що 06 грудня 2012 року мало місце укладення між ПАТ «Фольксбанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» договору відступлення прав вимоги № 20121206-Г, згідно якого відбулося переуступлення прав вимог за кредитним договором від 08 листопада 2007 року № KF41188. За цим договором, новим кредитором вже є ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал». Тоді як у відповідності до Іпотечного договору від 08 листопада 2007, який зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3874, іпотекодержателем предмета іпотеки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами являється АТ «Таскомбанк» як правонаступник.

Зазначене твердження ОСОБА_1 є неспроможним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що в останнього наявні вагомі перешкоди для здійснення виконання заочного рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2011 року в цивільній справі № 2-861/11, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал») заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 630,13 доларів США.

Підставним буде зазначити те, що згідно приписів частини 4 статті 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності, яке мало місце під час дії договору.

Крім цього, Іпотечний договір від 08 листопада 2007 ніким не визнано недійсним в порядку передбаченому чинним законодавством.

Водночас, на думку колегії суддів, ніщо не перешкоджає скористатись ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» як новому кредитору та АТ «Таскомбанк» як іпотекодержателю скористатись своїм правом спільно пред`явити до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позов про стягнення заборгованості за рахунок іпотечного майна.

Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави про які йдеться в частині 1 статті 607 ЦК України, тому позовна вимога про припинення дії Іпотечного договору з даної підстави є безпідставною та задоволення не підлягає.

Оскільки позовні вимоги про зняття заборони відчуження та вилучення обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є похідними від основної позовної вимоги, то такі також не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, тому не мають правового значення у спірних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 368, пункту 1 частини 1 статті 374, статей 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пуканич Едуард Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 листопада 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 27 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: