№ 336/7201/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась із вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що 17.08.2002 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина.

Під час спільного проживання між сторонами стали часто виникати суперечки та сварки внаслідок відсутності взаєморозуміння. Як результат, стосунки із дружиною розладились, зникло почуття любові та поваги. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинено, господарство ведуть окремо, проживають у різних помешкання.

Спору про місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 між сторонами відсутній.

На підставі вищенаведеного позивач просить розірвати шлюб та залишити відповідачці прізвище " ОСОБА_4 ".

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.07.2023 року було відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, посилаючись на п.2 ст. 3, п.1 ст.3, п.1 ст. 5, п.3 ст. 5 СК України, просить відмовити у задоволенні позову. Крім того, у відзиві зазначає, що не вважає справу малозначною, а тому заперечує проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17.08.2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області з актовим записом № 823.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серія НОМЕР_1 від 18.07.2023 року свідоцтво видано повторно).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

У відповідності із ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

Суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу.

Клопотання про надання строку для примирення до суду не надходило.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Категоричне заперечення відповідачем проти розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, а примус до шлюбу не допускається, що закріплено в ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього кодексу справи про розірвання шлюбу віднесені до малозначних справ.

За наведеного заперечення відповідачки щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження суд відхиляє як безпідставні.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно із ст. 294 ЦК України право на ім`я є особистим немайновим правом особи.

Отже, вимога позивача щодо залишення відповідачці прізвища задоволенню не підлягає, оскільки залишити або відновити своє дошлюбне прізвище має право вирішити саме відповідач ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 264, 265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований, 17.08.2002 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області з актовим записом № 823.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України зазначаються такі відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

27.10.23