РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в сумі 30000.00 дол. США, а він зобов?язувався щомісяця повертати наданий кредит та сплачувати проценти у розмірі 15.0% річних за користування кредитом в строки, передбачені кредитним договором, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 10.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2. кредитного договору).

За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк на

прострочену суму основного боргу нараховується проценти у подвійному розмірі.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному

кредитному договору прийняті порука: ОСОБА_2 згідно договору поруки

№ 222912 від 11.08.2008 року, ОСОБА_3 згідно договору поруки № 222913 від 11.08.2008 року.

11.11.2010 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 241 830,41 грн., а також 510,08 грн. пені, 500,00 грн. неустойки та судові витрати у розмірі 1700,00 грн. та 120,00 грн.

Зазначає, що виконання рішення суду тривало довгий час з 2010 року по 2023 рік. Відповідно до постанови від 24.01.2023 року про закриття виконавчого провадження відносно боржника ОСОБА_1 за № 61230793 стягнення заборгованості у сумі 241 830 41 грн. виконано в гривневому еквіваленті у повному обсязі солідарним боржником ОСОБА_3 .

Кошти, що надходили у гривнях на виконання рішення були конвертовані Банком у долари США (валюту кредитного договору) за курсом НБУ на день погашення боргу та направлені на погашення кредиту та процентів в порядку, встановленому кредитним договором.

Заборгованість у валюті договору, що була визначена рішенням суду станом на 18.09.2009 року не погашена у повному обсязі та станом на 31.05.2023 року залишається не погашеною заборгованість за кредитом у розмірі 19 908,76 дол. США.

Так, за прострочення погашення сум заборгованості у розмірі 241 830,41 грн., що визначені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року у справі № 2-1214/10, необхідно стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3 % річних у сумі 5 263, 89 грн. та інфляційну різницю у сумі 36 736,83 грн. за період з 31.05.2020 по 31.05.2021 р.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду від 14.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

28 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Польової Е.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову заперечує. Вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що виконання рішення тривало по 2023 рік, адже як встановлено постановою Рівненського апеляційного суду від 25.10.2022 по справі №569/16818/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу, постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гаврилюк Н.П. від 13.05.2021 року, у виконавчому провадженні ВП №30570704, закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1214 виданого 01.09.2011 року Рівненським міським судом Рівненської області у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом. Рівненський апеляційний суд встановив, що згідно матеріалів виконавчого провадження №30570704, за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця №30570704 заборгованість згідно виконавчого листа №2-1214 стягнуто з заробітної плати боржника ОСОБА_3 в повному обсязі та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244660,22 грн. Зазначене рішення було повністю виконано у травні 2021 року. Той факт, що рішення було повністю виконано в межах виконавчого провадження №30570704 солідарним боржником ОСОБА_3 підтверджується також постановою про закінчення ВП №61239793. Таким чином, станом на 13 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було повністю виконано.

Зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач не долучив належних до допустимих доказів, з яких можна було б встановити обґрунтованість його розрахунку, а саме квитанцій про сплату заборгованості, в свою чергу суд та відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позбавлені можливості перевірити правильність розрахунку та обґрунтованість вимог відповідача, оскільки не володіють інформацією про сплату заборгованості, так як рішення суду було виконано ОСОБА_3 .

Крім того, вважає, що у період, за який позивач має намір стягнути інфляційні втрати та 3% річних, відповідачі звільняються від відповідальності перед позивачем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит на підставі Закону України «Про споживче кредитування».

Предметом позову є стягнення заборгованості, яка виникла на підставі прострочення повернення коштів за договором про споживчий кредит, а заборгованість позивачем нараховується за період з 31.05.2020 по 31.05.2021, то на відносини за цим договором поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», які забороняють нараховувати відповідачам за прострочення сплати кредиту будь-які штрафні санкції у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

09 серпня 2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вважають, що наведені у відзиві заперечення підлягають відхиленню. Вказує, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Однак, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року тривалий час не виконують. Станом на сьогодні залишається не погашеною заборгованість по кредитному договору. Порушення зобов`язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту, процентів за кредитним договором та невиконання судового рішення триває. Відтак, за прострочення погашення сум заборгованості, що визначені рішенням суду від 11.11.2010 року банк має право стягнути 3% річних та інфляційну різницю. Зазначає, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання з моменту його усунення. Отже, позивач пред`явив до відповідачів про стягнення заборгованості без пропуску трьохрічного строку позовної давності. Вважає, що відсутні підстави для звільнення відповідачів від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит на підставі Закону України «Про споживче кредитування», оскільки зобов`язання у позивача виникло раніше настання періоду карантину (до 12.03.2020). Зазначає, що інфляційні втрати та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційного процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

09 жовтня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Польової Е.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що станом на 13 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі № 2-1214/10 було повністю виконано. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було достроково стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у національній валюті гривні, можливість нараховувати відсотки за кредитом позивач втратив, так як використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а на суму стягнення в національній валюті, штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, теж нараховуються в національній валюті. Як зазначає позивач у позовній заяві та відповіді на відзив, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат ним здійснено за період з 31.05.2020 по 31.05.2021.

З ухвали про відкриття провадження у даній справі вбачається, що позовна заява надійшла до суду 13 червня 2023 року.

Разом з цим, як уже зазначалося вище, станом на 13 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було повністю виконано (в цей період нарахування 3% річних та інфляційних втрат припинилося), а у відзиві відповідач зазначив про застосування строків позовної давності.

Таким чином, враховуючи строк позовної давності та момент фактичного повного виконання рішення суду, період, за який позивач має право стягувати штрафні санкції становить з 13.06.2020 по 13.05.2021.

Щодо аргументів позивача про відсутність підстав для звільнення відповідачів від відповідальності перед позивачем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит на підставі Закону України «Про споживче кредитування», то зауважує, що відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, вважає, що відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

23 жовтня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Омельчук Т.В. надійшла клопотання/заява, в якій зазначено, що доводи позивача щодо невиконання рішення суду та як наслідок права на стягнення з відповідача сум передбачених ст. 625 ЦК України не відповідають дійсності, оскільки рішення суду від 11.11.2010 року виконане ОСОБА_3 у повному обсязі 13 травня 2021 року, що дало йому право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів у порядку регресу, який постановою Рівненського апеляційного суду від 25.10.2022 року задоволено у повному обсязі. Таким чином, 13.05.2021 року у зв`язку з повним виконанням рішення суду ОСОБА_3 припинено зобов`язання за кредитним договором перед позивачем у повному обсязі, а також припинено зобов`язання за договором поруки № 222913 від 11.08.2008 року.

Щодо суми заборгованості та розрахунків зазначила, що позивач вказує, що дані розрахунки сформовані станом на 31.05.2023 року.

Розрахунок 3% річних фактично здійснено позивачем за період з 31.05.2020 року по 22.06.2022 року, в тім в позові останній вказує що розрахунок здійснено на період з 31.05.2020 року по 31.05.2021 року.

Як уже зазначалось вище та вказано у відзиві ОСОБА_1 , виконання рішення суду відбулось 13.05.2021 року, і стягувачу перераховано всю суму заборгованості за кредитним договором. Дані обставини також встановлені рішенням Рівненського апеляційного суду Рівненської області у справі №569/16818/21 від 25.10.2022 року.

Як вбачається з листа відділу ДВС у місті Рівному ЗМУМЮ (м. Львів) №19796 від 11.02.2022 року згідно з матеріалів виконавчого провадження №30570704 за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця стягнуто з заробітної плати ОСОБА_3 та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244 660 грн 22 коп. даний лист був предметом дослідження справи № 569/16818/21.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_3 №02-11605 від 03.10.2023 року, в період з 01.06.2020 року по 01.05.2021 року за виконавчим провадженням №30570704 стягнуто з заробітної плати ОСОБА_3 кошти в сумі 13380 грн 55 коп.

Таким чином, належними та допустимим и доказами, а саме довідкою про доходи від 03.10.2023 року, постановою про закінчення виконавчого провадження №30570704 від 13.05.2021 року, листом відділу ДВС у місті Рівному ЗМУМЮ (м. Львів) №19796 від 11.02.2022 року, а також постановою Рівненського апеляційного суду у справі № 569/16818/21 від 25.10.2022 року спростовуються доводи позивач щодо невиконання рішення суду та розміру заборгованості як за кредитним договором, так і щодо розміру заборгованості, яка могла б бути базою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи позивача щодо спрямування стягнутих з ОСОБА_3 коштів в межах виконавчого провадження №30570704 на купівлю/конвертацію у доллари США для погашення кредиту та процентів в порядку визначеному в кредитному договорі не лише суперечить вимогам чинного законодавства та висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16, є протиправними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно додатку до позовної заяви №11 /розрахунок 3% річних, вбачається, що позивач знаючи достеменно, що після 13.05.2021 року були відсутні будь які надходження коштів, здійснив розрахунок з 31.05.2020 року по 23.02.2022 року. При цьому, позивач в своєму розрахунку вказує, що в цей період були надходження коштів в колонці «сплачено», що абсолютно не відповідає обставинам справи та спростовується матеріалами судової справи.

Позивачу, як учаснику виконавчого провадження №30570704 достеменно було відомо, що рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-1214/2010 від 11.11.2010 року виконувалось шляхом відрахувань від заробітної плати ОСОБА_3 остаточно виконане 13.05.2021 року.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» датований 08.06.2023 року. Відтак, на переконання сторони відповідача з врахуванням строку позовної давності позивач може просити суд стягнути 3% річних та інфляційні за період, з 08.06.2020 року по 08.06.2023 року, втім, в зв`язку з тим, що повне фактичне виконання відбулось 13.05.2021 року, період за який може бити здійснено стягнення становить з 08.06.2020 року по 13.05.2021 року.

Позивач АТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився. При цьому, 14 липня 2023 року та 09.08.2023 року подав до суду заяви про розгляд справи без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечив, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися. Проте, 23 жовтня 2023 року адвокат Польова Е.М. подала клопотання про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та без її участі, в задоволенні позову просила відмовити, з підстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися. Проте, 23 жовтня 2023 року адвокат Омельчук Т.В. подала заяву про розгляд справи без участі ОСОБА_3 та без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив до суду не подала.

Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні таких обставин.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року у справі №2-1214/10, позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 241 830,14 грн., 510,08 грн. пені, 500 грн. неустойки та судові витрати по справі державного мита у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 25).

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені цим рішенням не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки вищевказаним рішенням суду встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до умов договору поруки, поручилися перед Банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_1 його зобов`язань за кредитним договором, то такі обставини не підлягають доказуванню.

Рівненським міським судом Рівненської області 01.09.2011 року видано виконавчий лист та згідно інформації про виконавче провадження відкрито виконавче провадження №30570704.

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Гаврилюк Н.П. від 13.05.2021 року, у виконавчому провадженні ВП №30570704, закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1214 виданого 01.09.2011 року Рівненським міським судом Рівненської області у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно виконавчим документом (а.с. 23).

Як вбачається з листа Відділу ДВС у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №19796 від 11.02.2022 року, виконавче провадження №30570704 закінчено 13.05.2021 року у зв`язку з фактичним виконанням. Також зазначено, що згідно матеріалів виконавчого провадження №30570704, за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця №30570704 заборгованість згідно виконавчого листа №2-1214 стягнуто з заробітної плати боржника ОСОБА_3 в повному обсязі та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244660,22 грн. В межах даного виконавчого провадження з ОСОБА_3 стягнуто виконавчий збір у сумі 19888,02 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 21,79 грн. (а.с. 117 зворот).

Вказане також встановлено постановою Рівненського апеляційного суду від 25.10.2022 по справі №569/16818/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу.

Рівненський апеляційний суд встановив, що згідно матеріалів виконавчого провадження №30570704, за період з 01.11.2012 року по 13.05.2021 року, відповідно до розпоряджень державного виконавця №30570704 заборгованість згідно виконавчого листа №2-1214 стягнуто з заробітної плати боржника ОСОБА_3 в повному обсязі та перераховано ПАТ «УкрСиббанк» борг в розмірі 244 660, 22 грн. (а.с. 79-80).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, станом на 13 травня 2021 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було повністю виконано.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів на свою користь 3% річних у сумі 5 263,89 грн. та інфляційну різницю в сумі 36 736, 83 грн., посилається на положення ст. 625 ЦК України, оскільки вважає, що залишається непогашеною заборгованість по кредитному договору в розмірі 19 908 дол. США.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Суд вважає, що права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 по справі

№ 910/4518/16 наголосила, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87 постанови).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11.11.2010 року по справі №2-1214/10 було достроково стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у національній валюті гривні, можливість нараховувати відсотки за кредитом позивач втратив, так як використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а на суму стягнення в національній валюті, штрафні санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, теж нараховуються в національній валюті.

З огляду на вказане, суперечать зазначеним позиціям Верховного Суду дії позивача щодо конвертування коштів, що надходили на виконання рішення суду, у долари США та направлення їх на погашення кредиту та процентів в порядку, встановленому кредитним договором, в результаті чого заборгованість за кредитним договором у валюті договору не погашена в повному обсязі та станом на 31.05.2023 становить 19 908,76 дол. США.

Між тим, позивач не долучив належних до допустимих доказів, з яких можна було б встановити обґрунтованість його розрахунку, а саме квитанцій про сплату заборгованості, в свою чергу суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку та обґрунтованість вимог позивача щодо не погашення відповідачами в повному обсязі заборгованість, яка станом на 31.05.2023 становить 19 908,76 дол. США.

В той же час, суд вважає, що права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, позивачем заявлені до стягнення нарахування у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період з 31.05.2020 по 31.05.2021 р.

Відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13 березня 2020 року, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України встановлено карантин, строк дії якого продовжувався до 30 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, за заявлений позивачем період з 31 травня 2020 року по 31 травня 2021 року на території України діяв карантин з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, а починаючи з 24 лютого 2022 року і по день ухвалення цього рішення на території України введено воєнний стан.

Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусноїхвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Таким чином, банк не врахував вимог цивільного законодавства та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідачів інфляційного збільшення в сумі 36 736,83 грн. та 3% річних 5 263,89 грн., оскільки у такому випадку відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, як під час дії карантину, так і під час воєнного стану.

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості, яка виникла на підставі прострочення повернення коштів за договором про споживчий кредит, а заборгованість позивачем нараховується за період з 31.05.2020 по 31.05.2021, то на відносини за цим договором поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування», які передбачають звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

За таких обставин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд відхиляє доводи позивача, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» звільняє боржника від сплати неустойки за вказаний період, але 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, з огляду на таке.

Підставою для звільнення від стягнення 3% річних та інфляційних втрат є положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яке передбачає звільнення споживачів від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

При цьому, це положення передбачає звільнення споживачів від сплати не лише неустойки чи штрафів, а й будь-якої відповідальності за прострочення, в тому числі і сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Стаття 625 ЦК України йменується як «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання».

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.11.2019 по справі

№ 127/15672/16-ц вказала, що за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Отже, нарахування 3% річних та інфляційних втрат є заходом відповідальності за порушення боржником грошового зобов`язання, проте, враховуючи п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідачі звільнені від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Приймаючи відмову у задоволенні позову, у відповідності до положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем до відшкодування відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство "УкрСиббанк", , місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, б. 2/2.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 25.10.2023.

Суддя Н.Г. Кучина