Головуючий у І інстанції Петренко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Гуля В.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ«Страхова Група «ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2023 рокувідкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 26).

06.07.2023 року представник ПрАТ«Страхова Група «ТАС» - Ніколаєв В. поштою направив до Святошинського районного суду м. Києва клопотання про зупинення провадження у справідо набрання законної сили судовим рішенням (вироком) у досудовому розслідуванні № 0000152 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

У своєму клопотанні Ніколаєв В. вказував на те, що позивачем не надано копії вироку (який набрав законної сили) та який встановлює відповідальність у вчиненні ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті якої загинув ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи клопотання, представник відповідача посилався на те, що розгляд даної справи є неможливим до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) по досудовому розслідуванні № 0000152, оскільки обставини встановлення особи водія, наявності чи відсутності вини водія у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, в результаті якої загинув ОСОБА_4 , не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі (а.с. 39).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2023 року провадження у справі № 759/10600/23 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю, - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) по досудовому розслідуванні № 0000152, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.40).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, позивачка ОСОБА_1 через представника - адвоката Холода О.А. подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи скаргу, позивачка посилалася на те, що ДТП, у результаті якої загинув ОСОБА_4 , є страховим випадком, а тому представником позивачки був поданий страховику пакет документів, передбачений ст. 35 ЗУ «Про страхування». При цьому, вказаною статтею не передбачено обов`язку заявника щодо подання судового рішення у кримінальній справі при зверненні з заявою про страхову виплату, яка має бути здійснена страховиком на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи.

Скаржник зазначила, що наявність досудового розслідування кримінального провадження за фактом ДТП не є тотожним розгляду кримінального провадження у суді.

Вказувала, що обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами (позиція Верховного Суду у справі № 500/2095/15 у постанові від 10 січня 2019 року).

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно послався на об`єктивну неможливість розгляду справи, оскільки зібрані у цій справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачу за останньою відомою адресою копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, які ним були отримані, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, відповідач, повідомлений про розгляд справи, не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги позивачадо апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК Українисправа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК Українирозгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, виходив з неможливості розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням (вироком) по досудовому розслідуванні № 0000152, оскільки для встановлення обставин справи та для її правильного вирішення необхідно встановитивинних у вчиненні ДТП.

Колегія суддів звищенаведеними висновками суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 33 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

В частині 6 п. 33 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що при неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства, підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність кримінальної справи на розгляді в суді.

Разом з тим, положення п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України не передбачають обов`язку суду зупиняти провадження у справі у зв`язку з проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Таким чином, внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостейпро вчинення кримінального правопорушення не є підставою в розумінні норми ст. 251 ЦПК України, для зупинення провадження у справі. Кримінальні провадження, які перебувають на стадії досудового розслідування, не є справами, що вже розглядаються судом в порядку кримінального судочинства по суті, тому у суду відсутні підстави для зупинення провадження у справі до набрання законної сили вироком у кримінальній справі.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 р. справа №753/8830/15-ц.

У Постанові Верховного Суду від 24.06.2022 р. справа №766/9877/17 зазначено, що оскільки досудові розслідування тривають, справа не розглядається в порядку кримінального судочинства, і на час розгляду справи зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, то необхідно відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Крім того, ухвалами Верховного Суду від 20.01.2020 р. (справа №639/4848/18) та від 18.07.2018 р. (справа №754/12759/17) визначено, що обов`язковою умовою для зупинення провадження у справі є наявність іншої справи на розгляді в суді, або наявність доказів направлення до суду обвинувального акту або ухвалення у кримінальному провадженні вироку.

Як вбачається з матеріалів справи,кримінальне провадження № 0000152 внесено до ЄРДР та перебуває на стадії досудового розслідування, а матеріали розслідування не передані до суду для розгляду в порядку кримінального судочинства.

Крім того, помилковим є висновок суду про неможливість розгляду справи до набрання законної сили рішенням (вироком) у кримінальному провадженні № 0000152, що вбачається з наступного.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до неї (том 1, а.с.1-22) вбачається, що позивачка заявила вимогу про стягнення з ПрАТ «Страхова Група «ТАС» моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, посилаючись на те, що товариство, як страховик, повинно відшкодувати моральну шкоду, завдану позивачці унаслідок скоєння ДТП за участі забезпеченого транспортного засобу.

Слід зауважити, що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому,наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування не єобставиною, яка має бути встановлена вироком суду за наслідками вказаного досудового розслідування.

Враховуючи наведене, відсутність судового рішення у кримінальному провадженні, яким встановлено винних у ДТП осіб, не може бути підставою для зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» про стягнення моральної шкоди, заподіяної смертю.

Суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, що призвело до постановлення помилкової ухвали про зупинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально розглянув заяву про зупинення провадження у справі, не проаналізувавши належним чином предмет позову, та дійшов помилкового висновку про її задоволення та зупинення провадження у справі. Таке зупинення порушує п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України та суперечить принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Святошинським районним судом м. Києва ухвалу від 13.07.2023 року постановлено з порушенням норм процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, Київськийапеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 липня 2023 року про зупинення провадження у справі - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: