Справа № 286/815/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Козак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Овруч в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Калетнік Марина Юріївна про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області , -

В С Т А Н О В И В:

06.03.2023 адвокат Калетнік М.Ю. від імені ОСОБА_1 звернулася із заявою до суду, в якій просить встановити факт постійного проживання на території України з моменту проголошення незалежності України ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), уродженця с. Гладковичі Овруцького району Житомирської області для подальшого отримання паспорту громадянина України нового зразка. Мотивує це тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гладковичі Овруцького району Житомирської області. З моменту народження та до 10.02.1989 року був зареєстрований та проживав в с. Гладковичі. В лютому 1989 року ОСОБА_1 виїхав за межі території України та 03.03.1989 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 . 25.02.1991 року змінив місце свого проживання та реєстрації на АДРЕСА_2 , Краснодарського краю РФ. 25.12.1991 року Україна вийшла зі складу Радянського Союзу. В травні 1991 року ОСОБА_1 повернувся до України на постійне місце проживання, де проживає по теперішній час. Наразі заявник має лише паспорт громадянина СССР серії НОМЕР_2 та не має змоги зареєструватися за адресою де проживає на даний момент та отримати собі паспорт українського зразка.

Представник заінтересованої особи надала відзив (заперечення) на заяву, в якій просить заяву залишити без задоволення в повному обсязі посилаючись на те, що в обгрунтування своїх вимог заявник не зазначив та не долучив до заяви жодних фактичних даних, які можуть розглядатися як докази про підтвердження факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.

У судовому засідання заявник та його представник вимоги заяви підтримали, просять її задовольнити.

Представник заінтересованої особи щодо задоволення заяви заперечувала з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гладковичі, Овруцького району Житомирської області, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.9).

23 липня 1986 року ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_2 виданий відділом внутрішніх справ Овруцького райвиконкому Житомирської області (а.с.11).

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Гладковицької сільської ради №712 від 29.05.1998 року, ОСОБА_1 дійсно проживав в с. Гладковичі Овруцького району Житомирської області з 26.04.1986 р. по 11.11.1986 р., з 23.11.1988 р. по 10.02.1989 р. (а.с.20).

З 03.03.1989 року ОСОБА_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , а з 25.01.1991 року по 13.05.1997 року по АДРЕСА_2 (а.с.14).

Згідно довідки Овруцької районної спілки споживчих товариств Житомирської області №286 від 02.07.1993 року, ОСОБА_1 працював звіроводом підсобного господарства з 22 жовтня 1992 року (а.с.27).

Крім цього, довідка видана виконкомом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області №1194 від 16.11.2022 року свідчить, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 з липня 1992 року по даний час (а.с.17).

Начальник Овруцького відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області листом повідомив адвоката Калетнік М.Ю., що питання документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України може бути розглянуто після оформлення набуття останнім громадянства України (а.с.24).

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Представником заінтересованої особи до відзиву долучено копію заяви про видачу паспорта (форма №1) ОСОБА_1 , на якій наявна службова відмітка, що 20.08.1991 року Саяногорським ГОВД даний запит щодо втрати паспорта заявником, а 29.08.1991 року Овруцьким РОВД надана відповідь.

Тобто, вказане свідчить про відсутність ОСОБА_1 на території України 24 серпня 1991 року.

До того ж, у судовому засіданні заявник пояснив, що постійно проживати в Україні почав з 1992 року, до цього часу приїздив періодично.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням пояснень заявника, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які переконливо свідчать про постійне проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року.

За встановлених обставин, суд не знаходить підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2023 року