П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/1951/23

Провадження № 22-ц/4815/762/23

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено поза

межами судового засідання 21 квітня 2023 року

в м. Рівне Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач1: ОСОБА_2 ;

відповідач2: ОСОБА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович;

представники учасників справи:

позивача адвокат Павлюк Микола Григорович;

відповідача2 адвокат Нікольченко Борис Борисович;

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Нікольченка Бориса Борисовича на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов Володимир Олександрович; про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Плетньов В.О.; про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію.

Разом із позовом подала заяву про його забезпечення, де просила накласти арешт на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку з кадастровим номером: :01:018:0170 до набрання рішення в справі законної сили.

Як підставу для обрання такого процесуального заходу, обґрунтовано тим, що оспорюваний договір іпотеки від 28 грудня 2021 року був укладений з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за укладеним між ними договором позики від 27 жовтня 2021 року. Так, договір іпотеки був укладений між відповідачами тоді, коли настав час повернення грошових коштів за позикою, а стягнення на предмет іпотеки звернуто, коли в Дубенському міськрайонному суді Рівненської області вирішувався спір про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року заяву задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:018:0170, що на праві власності належать ОСОБА_3 , до набрання рішенням суду у справі законної сили.

На ухвалу суду представником ОСОБА_3 адвокатом Нікольченком Б.Б. подано апеляційну скаргу, де він покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що укладений договір іпотеки всупереч твердженням позивача не був укладений з метою уникнення певних обов`язків ОСОБА_2 перед третіми особами. Тим паче, позивачем відповідних обставин належним чином не доведено. При цьому ОСОБА_3 правомірно скористався встановленою законодавством та договором можливістю реєстрації права власності на предмет іпотеки, адже ОСОБА_2 порушила умови укладеного з ним 28 грудня 2021 року договору позики щодо повернення в строк до 28 липня 2022 року 50 800 доларів США. Зауважував й на тому, що на час отримання позики від ОСОБА_3 і передання майна в іпотеку зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 прострочено не було. Крім того, ОСОБА_3 не знав про існування зобов`язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 .

З викладених спонукань просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

У поданому відзиві представник позивача адвокат Павлюк М.Г. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Покликався на те, що ризик відчуження забезпеченого ухвалою суду нерухомого майна підтверджується фактом розміщення на відповідних веб-сайтах оголошень щодо його продажу. Оскільки між сторонами існує спір щодо договору іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить ОСОБА_3 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що існує реальна загроза відчуження нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції правильно виходив із обґрунтованості та доведеності заявником того, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, а невжиття цього заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання недійсним позивачем укладеного між відповідачами договору іпотеки від 28 грудня 2021 року, предметом якого є арештовані судом садиба та земельна ділянка, а також скасування рішення про державну реєстрацію права власності на це нерухоме майно одним з відповідачів, що відбулось на підставі іпотечного договору. Також встановлено, що укладення іпотечного договору та відчуження нерухомого майна на користь відповідача2 відбулось в період існування між відповідачем1 та позивачем правовідносин з договору позики. Заочним рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 23 листопада 2022 року у цивільній справі №570/1221/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за цим договором позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, з метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Суд першої інстанції, розглядаючи заяву про забезпечення позову, переконався, зокрема, в існуванні виниклого між сторонами спору, загрози порушення прав позивача у разі невжиття заявленого заходу, з`ясував предмет позову, а також його відповідність виду забезпечення позову, що узгоджується з постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Очевидно, що встановлення факту фіктивності спірного договору іпотеки, є предметом доказування в справі про визнання цього правочину недійсним з цих підстав і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення за результатами розгляду спору по суті.

З цих міркувань колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги, спрямовані на спростування фіктивності іпотечного договору.

Встановлення цієї обставини при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову фактично вирішує справу по суті предмету позову, що є неприпустимим і не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Вимога заяви про забезпечення позову має безпосередній зв`язок з предметом позову та співмірна з ним, позаяк позивачем оспорюється іпотечний договір щодо нерухомого майна, на яке й накладено арешт оскаржуваним судовим рішенням.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

В даному випаду триває реальний судовий спір щодо визнання іпотечного договору недійсним та у випадку незабезпечення позову існує загроза в тому, що під час судового розгляду іпотечне майно може бути відчужено.

Тому аргументи заявника та наведені ним обставини не спростовують правильності судового рішення, зводяться до переоцінки обставин процесуального питання і суб`єктивної незгоди з вжитим заходом.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Нікольченка Бориса Борисовича залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків