Справа № 357/8564/23
Провадження № 2/357/2458/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

03.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 18.07.2023, мотивуючи тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.02.2016 у справі №357/671/16-ц шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. За час шлюбного життя у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.09.2017 у справі № 357/9010/17-ц було вирішено стягнути із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 07.08.2017 до досягнення дитиною повноліття та видано виконавчий лист. Постановою Білоцерківського міського відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.11.2017 за наведеним вище виконавчим листом було відкрите виконавче провадження №55206703. Разом із тим, відповідачем у справі під час примусового виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 неодноразово було допущено порушення строків таких розрахунків у 2019 році та 2021 році, що призвело до періодичного накопичення у ОСОБА_2 заборгованості по цих обов`язкових виплатах. Крім того, з моменту розірвання шлюбу, спільний неповнолітній син ОСОБА_4 продовжував і продовжує на даний час проживати разом із нею та фактично перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідач, як батько, із сином не спілкується, участі в його житті, становленні та вихованні не приймає, успіхами та інтересами сина не цікавиться. Виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 обмежується виключно стягненням в примусовому порядку із відповідача аліментних платежів на його утримання, які відповідач періодично затримує, накопичуючи заборгованість. У зв`язку із періодом інтенсивного зростання та змужніння підлітка ОСОБА_4 у останнього проявились і загострились хвороби, що негативно впливають на загальний стан здоров`я дитини та потребували від неї значних матеріальних і моральних зусиль, спрямованих на їх подолання. Виходячи з наведених вище обставин життя і спілкування з відповідачем, всі ці витрати на лікування ОСОБА_4 вона понесла самостійно, а сплачені відповідачем суми аліментів не покривають цих затрат в будь-якій істотній частині. Зокрема, згідно із лікарською випискою з амбулаторної картки № НОМЕР_1 від 21.06.2023 лікаря-стоматолога ортодонта ОСОБА_6 . ОСОБА_4 знаходиться на ортодонтичному лікуванні з 27.10.2021 з відповідним діагнозом та рекомендаціями (показаннями) лікаря до усунення недоліків зростання зубів. Щодо ортодонтичного лікування ОСОБА_4 проведено наступні маніпуляції, а позивачкою за лікування сина сплачені наступні кошти на рахунок ФОП ОСОБА_7 , яка являється суб`єктом господарювання-роботодавцем лікаря ОСОБА_6 : 18.11.2022 - 4 000, 00 грн. за встановлення мінігвинта та 600, 00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;27.12.2022 - 400, 00 грн. за активацію дуги і 600, 00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини; 03.02.2023 - 400, 00 грн. за активацію дуги і 800, 00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини; 03.03.2023 - 400, 00 грн. за активацію дуги і 750, 00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини; 24.05.2023 - 850, 00 грн. за заміну дуг і 800, 00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;21.06.2023 - 10 000, 00 грн. за встановлення брекет-системи на верхню щелепу, фіксацію дуги; 23.06.2023 - 5 000,00 грн. за встановлення мінігвинта;24.06.2023 - 10 000, 00 грн. за встановлення брекет-системи на нижню щелепу, фіксацію дуги. Загальна сума наданих послуг ортодонта-стоматолога за період з 18.11.2022 по 24.06.2023 склала 34 600,00 грн. та вказана сума була перерахована нею лікарю-ортодонту наступним шляхом:10150,00 грн. (10 000,00 грн. за послуги стоматолога-ортодонта, 150, 00 грн. - комісія банку) - відповідно до квитанції від 21.06.2023;5 075,00 грн. (5 000, 00 грн. за послуги стоматолога-ортодонта, 75, 00 грн. - комісія банку) - відповідно до квитанції від 23.06.2023;19600,00 грн - відповідно до касового чеку від 28.06.2023. Крім того, відповідно до виписки № 4579 від 23.06.2023 ОСОБА_4 в період з 12.06.2023 по 23.06.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з діагнозом: гострий неспецифічний ідіопатичний перикардит. В ході лікування для встановлення остаточного діагнозу лікарем для дитини було прописано проходження ряду специфічних аналізів та досліджень тканин тіла, проведення яких позивачкою було замовлено у ТОВ «СІНЕВО Україна». За надання послуг із проведення медичних досліджень лабораторією 15.06.2023 було виставлено рахунок на загальну суму 3 850,00 грн, в той же день оплачений позивачкою безготівковим способом. Таким чином, нею протягом другої половини червня 2023 року були понесені непередбачувані додаткові витрати на лікування і медичний догляд за неповнолітнім сином ОСОБА_4 на загальну суму 38450,00 грн, які сплачені нею самостійно. При цьому, середня місячна сума аліментів на утримання дитини, що сплачується відповідачем, і близько не покриває навіть половини вказаної вище суми, при тому, що такі її витрати носили терміновий характер та були пов`язані із забезпеченням якнайшвидшого відновлення і покращення стану здоров`я спільного із відповідачем сина. Наразі спільна із відповідачем неповнолітня дитина ОСОБА_4 проживає разом із нею, перебуває у неї на вихованні та матеріально-грошовому утриманні, вона в межах наявних у неї можливостей та частково за рахунок сплачуваних відповідачем аліментів забезпечує нормальне фізіологічне зростання та психічний розвиток дитини. Вона самостійно несе всі витрати на придбання продуктів харчування, засобів гігієни, ліків, одягу, іграшок для сина, займається його навчанням та вихованням. Відтак, вважає обґрунтованим звернення до суду зі стягненням з відповідача на підставі ст. 185 СК України додаткових витрат, пов`язаних із забезпеченням медичного обстеження, лікування та отримання стоматологічних послуг для спільного із відповідачем неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/2 частини від таких витрат, підтверджених документально. Загальна сума понесених на ці цілі витрат за червень 2023 року згідно із даними квитанцій і чеків складає 38450,00 грн. Відтак, до стягнення із відповідача на її користь в якості додаткових витрат нa лікування дитини належить 38450,00 / 2 = 19225,00 грн. В зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 19 225,00 грн. та судові витрати.

10.08.2023, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками 31.08.2023 (а.с. 51), однак у встановлений строк відзив на позов не подав.

Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 16.11.1996 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 08.02.2016 у справі №357/671/16-ц було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та проживають разом з позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4, 5, 7, 8, 9, 47).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.09.2017 у справі № 357/9010/17-ц, стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 07.08.2017 до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 13.10.2017, що підтверджується інформацією з ЄДРСР (а.с .53-55).

22.11.2017 на виконання вищевказаного рішення суду від 13.09.2017 у справі № 357/9010/17-цБілоцерківським міським відділомДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було відкрите виконавче провадження №55206703, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10) та згідно виписки по картковому рахунку позивача за період з 010.01.2023 по 03.07.2023 відповідач частково сплачує аліментні платежі (а.с. 11-16).

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно із лікарською випискою з амбулаторної картки № НОМЕР_1 від 21.06.2023 лікаря-стоматолога ортодонта ОСОБА_6 . ОСОБА_4 знаходиться на ортодонтичному лікуванні з 27.10.2021 з відповідним діагнозом скалетальний глибокий прикус ІІ класу 2 підкласу, аномалійне прорізування 13 зуба, ускладенене прорізування 18, 28, 38, 48 зубів та рекомендаціями лікаря до усунення недоліків зростання зубів. Щодо ортодонтичного лікування ОСОБА_4 проведено наступні маніпуляції:18.11.2022 - 4000,00 грн. за встановлення мінігвинта та 600,00 грн за проведення професійної гігієни ротової порожнини;27.12.2022 - 400,00 грн. за активацію дуги і 600,00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;03.02.2023 - 400,00 грн. за активацію дуги і 800,00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;03.03.2023 - 400,00 грн. за активацію дуги і 750,00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;24.05.2023 - 850,00 грн. за заміну дуг і 800,00 грн. за проведення професійної гігієни ротової порожнини;21.06.2023 - 10000,00 грн. за встановлення брекет-системи на верхню щелепу, фіксацію дуги;23.06.2023 - 5000,00 грн. за встановлення мінігвинта; 24.06.2023 - 10000,00 грн. за встановлення брекет-системи на нижню щелепу, фіксацію дуги, всього за період з 18.11.2022 по 24.06.2023 на загальну суму 34600,00 грн, що підтверджується копією виписки з амбулаторної картки № НОМЕР_1 , копією квитанції від 21.06.2023, копією квитанції від 23.06.2023 та копією касового чека від 28.06.2023 (а.с. 17-26). Крім того, згідно виписки № 4579 від 23.06.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 12.06.2023 по 23.06.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з діагнозом: гострий неспецифічний ідіопатичний перикардит та в ході лікування для встановлення остаточного діагнозу лікарем для дитини було прописано проходження ряду специфічних аналізів та досліджень тканин тіла, проведення яких було здійснено у ТОВ «СІНЕВО Україна» на загальну суму 3850,00 грн, які оплачені позивачкою безготівковим способом, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 29, 30, 31).

При вирішення спору суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 18 Постанови від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Аліменти мають на меті забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, суд може стягнути додаткові витрати з платника аліментів.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Позивачем підтверджено розмір додаткових витрат на дитину належними доказами, а саме: копіями виписок з медичних карток, копіями квитанцій та чеків, в яких визначено вартість проведених обстежень, які рекомендовано лікарями та послуг, неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в загальному розмірі складає 38450,00 грн. (а.с. 17-31).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, тому стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 19225,00 грн ( 50% понесених витрат).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Представник позивача на підтвердження стягнення судових витрат надав: копію договору про надання правової допомоги №10/06/2023 від 27.06.2023, копію акту №1 від 03.07.2023 приймання-передачі правових послуг за договором про надання правової допомоги №10/06/2023 від 27.06.2023, копію детального опису робіт виконаних адвокатом Зайцевим В.С. та здійснених витрат за договором про надання правової допомоги №10/06/2023 від 27.06.2023та копію квитанції №1 від 03.07.2023 щодо оплати за професійну правничу допомогу адвоката згідно договору про надання правової допомоги №10/06/2023 від 27.06.2023 на суму 2000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35-38).

Згідно підписаного акта №1 від 03.07.2023 приймання-передачі правових послуг за договором про надання правової допомоги №10/06/2023 від 27.06.2023, сторони визначили, що загальна вартість наданих послуг, перерахованих у п. 2 цього акта складає 2000,00 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, позивачка підтвердила обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, а отже є визначеним в розмірі 2000,00 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2000,00 грн..

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 141, 150, 157, 180, 185 СК України, ст. 12, 76 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), про стягнення додаткових витрат на дитину, задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 19225,00 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 20.10.2023.

Суддя О. В. Бондаренко