У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 308/18488/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної держаної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_1 , №2-361 від 22.08.2023 року, посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори, Ужгородського районного нотаріального округу, Закарпатської області Мешко Тетяною Миколаївною.

Крім того, одночасно із подачею позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/2 будинку АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 23.10.2023 ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним. Зазначено, що в будинку АДРЕСА_1 позивач проживає від дня свого народження і по сьогоднішній день. Крім нього в будинку постійно проживають його батько ОСОБА_1 1933 р.н., його дружина (без реєстрації) ОСОБА_2 , яка доглядає за його батьком. Відповідач до серпня 2023 року був зареєстрований в АДРЕСА_2 , а фактично проживав у своєї дружини (з якою одружився в 2023 році) за адресою АДРЕСА_3 . У них з сином (відповідачем) і з 90 - річним батьком, була домовленість, що відповідач утримуватиме позивача та його 90-то річного батька до їх смерті, натомість, вони залишать йому по 1/2 спірного будинку кожен. В серпні 2023 року відповідач запропонував позивачу піти до державного нотаріуса та підписати документи необхідні для оформлення договору довічного утримання. Внаслідок помилки та неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача під час укладення договору дарування замість оформлення договору довічного утримання він підписав усі документи, які були надані йому нотаріусом та сином. Проте було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання. На підставі наведеного, з метою забезпечення заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, позивач просить вжити вказаний захід забезпечення позову.

Питання про відкриття провадження у даній справі ще не вирішувалось.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Положеннями ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. п.4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам".

Як вбачається із позовної заяви, предметом позову у даній цивільній справі є визнання недійсним договору дарування частини будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_1 , №2-361 від 22.08.2023 року.

У поданій заяві позивач просить забезпечити позов шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо 1/2 будинку АДРЕСА_1 .

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування.

Згідно зі ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено ЦПК України на заявника. Заявником наявність цих обставин не доведено суду.

Дослідивши матеріали заяви суд приходить до висновку, що захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник не відповідає предмету позову та не є співмірним із заявленою позовною вимогою. При цьому, подана заява та додані матеріали не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на можливість утруднення виконання рішення у випадку його задоволення судом, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Окрім цього, суд звертає увагу, що у заяві не зазначено щодо якої саме 1/2 частини будинку заявник просить заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії, виходячи з предмету позову.

З урахуванням наведеного, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, виходячи з того, що подана заявником заява не містить обґрунтованих посилань, а додані матеріали відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, суд приходить до висновку, що у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №308/18488/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування, відмовити.

Апеляційну скарга на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області Н.Б. Шумило