ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7492/23 Справа № 207/2804/21 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргоюОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2021 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/3639/148475/82, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США, на придбання нерухомості строком до 19 травня 2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі 14.00% річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

В забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №14933/3639/305653 від 19 травня 2008 року, згідно п. 1.2. якого Поручитель прийняв на себе зобов`язання, у випадку невиконання Позичальником боргових зобов`язань перед банком за Кредитним договором, здійснити виконання грошових зобов`язань в обсязі, заявленому Банком в письмовій вимозі, протягом встановленого строку з дати отримання відповідної письмової вимоги Банку.

З метою забезпечення виконання зобов язань за Кредитним договором, 19 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір іпотеки від 19 травня 2008 року. Відповідно до умов 1.2. Договору іпотеки Предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - загальна площа 60,1 кв.м. житлова площа - 42,5 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності, яке належить Іпотекодавцю на підставі рішення суду від 15 липня 2002 року, виданого Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, справа № 2-1694 за 2002 рік.

Згідно умов п. 1.3. Договору іпотеки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки у розмірі - 183259 грн. 00 коп.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року по справі №404/8649/12 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 263019,77 грн.

Оскільки позичальник зазначене рішення суду та умови укладеного кредитного договору не виконував належним чином, станом на 30 грудня 2012 року наявна заборгованість у розмірі 32906,26 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 898011 грн. 83 коп.

У зв`язку з невиконанням відповідачем основного зобов`язання, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 32906,26 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день звернення з позовною заявою складає 898011 грн. 83 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м., житловою площею 42,5 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності, на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2002 року, у справі № 2-1694 (Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18250416), шляхом продажу вказаної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1575 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1575 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника ОСОБА_1 , невиконанням ним вимог банку про погашення заборгованості у повному обсязі, а тому банк має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи встановлені рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року у справі № 404/8649/12 обставини та розмір стягнутої заборгованості, наданий позивачем до уточненої позовної заяви обґрунтований розрахунок заборгованості, а тому вважає за необхідне визначити заборгованість, на погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки, у розмірі 32906,26 доларів США.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що банк самостійно, на свій розсуд, визначив заборгованість за кредитним договором у національній валюті України та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість саме в національній валюті України в розмірі 263 019,77 грн., а не в доларах США, яка і була стягнута рішенням суду з відповідачів. Окрім того, рішенням суду від 18 лютого 2013 року взагалі не були встановлені обставини щодо того, яка заборгованість утворилася за кредитним договором в іноземній валюті (доларах США), бо банк заявив до стягнення суму заборгованості за кредитним договором в національній валюті України у розмірі 263019,77 грн. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року в доларах США (32906,26 доларів США), що утворилася станом на 30 жовтня 2012 року, а в не національній валюті України (263019,77 грн.), тим самим штучно збільшуючи заборгованість за кредитним договором, яка вже була стягнута з відповідачів у національній валюті України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/3639/148475/82, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 20000,00 доларів США на строк до 19 травня 2018 року зі сплатою 14,00% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

В забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №14933/3639/305653 від 19 травня 2008 року.

15 квітня 2009 року між позивачем та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду № 14933/3639/305653/01 до договору поруки.

З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, який укладений між банком та ОСОБА_1 шляхом укладення додаткової угоди № 014/3639/148475/82/02 до вказаного кредитного договору, згідно умов якої строк кредиту збільшився на 92 календарних місяці, в зв`язку з чим дата остаточного погашення кредиту сторонами була визначена 19 січня 2026 року.

16 липня 2010 року між позивачем та ОСОБА_2 підписано додаткову угоду № 14933/3639/305653/02 до договору поруки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 19 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Кир`як С.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1920. Відповідно до умов іпотечного договору, його предметом є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 кв.м, житлова площа 42,5 кв.м, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 липня 2002 року.

У відповідності до цього договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заявленого на нижче вказаних умовах.

Крім того, п. 1.3 договору іпотеки визначено, що вартість предмету іпотеки визначена іпотекодержателем та іпотекодавцем складає 183259,00 грн.

Також, 16 липня 2010 року між банком та ОСОБА_2 уклали договір про внесення змін № 14928/3639/305653/01 до іпотечного договору № 14928/3639/305653 від 19 травня 2008 року, відповідно до якого, сторони домовились внести наступні зміни до договору іпотеки, а саме: п. 1.1 викласти в наступній редакції: 1.1. Цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року, а також всіх додаткових угод (договорів) до нього, що можуть бути укладені в подальшому, укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником ОСОБА_1 , за умовами якого позичальник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути в строк до 19 січня 2026 року кредит, у розмірі 20000,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.

Також судом встановлено, що 18 лютого 2013 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі №404/8649/12 відповідно до якого позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк» було задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 263019,77 грн. та вирішено питання щодо стягнення судових витрат у розмірі 2630 грн. 20 коп., рішення суду набрало законної сили 28 лютого 2013 року.

Крім цього, 12 лютого 2021 позивачем на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором за № 114-43/3-138890, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі 28763,37 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів з примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

12 лютого 2021 позивачем на адресу ОСОБА_2 була направлена вимога про усунення порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору за № 114-43/3-138891, згідно якої банк вимагав протягом не більше, ніж 30 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити погашення заборгованості, яка складається з заборгованості по сумі кредиту в розмірі 21190,82 дол. США, заборгованості за процентами у розмірі 28763,37 дол. США, прострочений кредит в розмірі 4493,82 дол. США, заборгованість за процентами у розмірі 28722,84 дол. США. У разі непогашення вказаної заборгованості, банк змушений бути вжити заходів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до надано розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року, згідно з яким загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 23 липня 2021 року становить 32906,26 доларів США та складається із: 21190,82 доларів США заборгованості за кредитом, 4583,76 доларів США заборгованості за процентами, 7131,68 доларів США пені за прострочку кредиту та процентів.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановивши істотне порушення умов договору з боку відповідачів та наявність заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У розумінні положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

За умовами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку».

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в ст. 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 263019,77 грн., яка утворилася станом на 30 жовтня 2012 року, була стягнута солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року у справі №404/8649/12.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2013 року з відповідачів солідарно на користь банку стягнута заборгованість за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року у розмірі 32906,26 доларів США.

Сума заборгованості була визначена станом на 30 жовтня 2012 року і складалася із суми неповернутого кредиту у розмірі 21190,82 доларів США, з суми несплачених процентів у розмірі 4583,76 доларів США, пені у розмірі 7131,68 доларів США, і була стягнута судом з відповідачів у гривневому еквіваленті у розмірі 263019,77 грн. за курсом НБУ станом на 30 жовтня 2012 року.

Таким чином, рішенням суду від 18 лютого 2013 року за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», поданим 02 листопада 2012 року, з відповідачів, солідарно, як з боржника та поручителя, у повному обсязі була стягнута сума заборгованості за кредитним договором саме у розмірі 32906,26 доларів США., яка утворилася станом на 30 жовтня 2012 року, що на той час було еквівалентно за курсом НБУ 263091,77 грн.

Проте, відповідно до рішення суду від 18 лютого 2013 року та доданої позивачем до цього позову копії позовної заяви, з якою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду 02 листопада 2012 року, банк самостійно, визначив заборгованість за кредитним договором у національній валюті України та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість саме в національній валюті України у розмірі 263019,77 грн., а не в доларах США, яка і була стягнута рішенням суду з відповідачів.

Також слід звернути увагу, що рішенням суду від 18 лютого 2013 року взагалі не були встановлені обставини щодо того, яка заборгованість утворилася за кредитним договором в доларах США, оскільки банк заявив до стягнення суму заборгованості за кредитним договором в національній валюті України в розмірі 263019,77 грн.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно звернув стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3639/148475/82 від 19 травня 2008 року в іноземній валюті, а саме в доларах США (32906,26 доларів США), що утворилася станом на 30 жовтня 2012 року, а не в національній валюті України (263019,77 грн.), тим самим збільшуючи заборгованість за кредитним договором, яка вже була стягнута з відповідачів у національній валюті України.

Колегія суддів звертає увагу, що за рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року по справі №404/8649/12 стягнення боргу з відповідачів відбулось в національній валюті у розмірі 263019,77 грн., проте за рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року у справі №207/2804/21 звернення стягнення відбулось у іноземній валюті у розмірі 32906,26 доларів США, з визначенням іншого еквіваленту та курсу у розмірі - 898011,83 грн.

Судом не враховано правових позицій Верховного суду щодо неможливості стягнення заборгованості по курсу НБУ на момент подання позову, оскільки борг обчислюється по курсу НБУ на момент виникнення платежів, тобто у період з 2009-2012 роки, що узгоджується з правовими висновками викладеними у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

При цьому варто зазначити, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було взято до уваги ані наведені норми законодавства, ані практика Верховного Суду в аналогічних правовідносинах та судових спорах.

Відповідно ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали справи та помилково дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів, на підтвердження заявлених вимог, оскільки на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 лютого 2013 року у справі №404/8649/12 стягнення боргу з відповідачів відбулось в національній валюті в гривнях у розмірі 263019,77 грн., в той час, як за рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року у справі №207/2804/21 звернення стягнення відбулось в іноземній валюті у розмірі 32906,26 доларів США з визначенням іншого еквіваленту та курсу у розмірі - 898011,83 грн., вимоги про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, не знайшли своє підтвердження у ході апеляційного перегляду, у зв`язку з чим не можуть вважатися такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк».

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про задоволення позовних вимог, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути АТ «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4725,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4725,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Ж.І. Максюта