РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 30.07.2019 з нього в користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частки з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Заборгованості по сплаті аліментів не має.

28.04.2023 він зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , котра від першого шоюбу має неповнолітню дитину ОСОБА_7 .

Зазначає, що на його утриманні з`явилась ще одна дитина ОСОБА_7 , що погіршує його матеріальний стан та є підставою для зменшення розміру аліментів.

Також він отримав травму під час проходження військової служби, внаслідок чого є обмежено придатним до військової служби. Погіршення стану здоров`я вимагає додаткових зусиль та матеріальних витрат для лікування, підтримання фізичного та морального стану.

Оскільки змінився його сімейний стан, погіршився майновий стан, а також погіришився стан його здоров`я, а тому просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей із 1/2 частки до 1/3 частки щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_8 подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засданні пояснила, що в матеріалах справи відсутні докази того, що дочка дружини позивача - неповнолітня ОСОБА_7 , перебуває саме на утриманні позивача. Також у позивача збільшилась заробітна плата в декілька разів, що свідчить про поліпшення, а не погіршення матеріального стану позивача, а тому він має змогу сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 30.07.2019 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволено та ухвалено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частки з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач просить зменшити розмір аліментів, оскільки 28.04.2023 він одружився із ОСОБА_6 і на його утриманні перебуває донька теперішньої дружини неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що погіршує його матеріальний стан.

Також позовні вимоги обгрунтовує тим, що під час проходження військової служби у ЗСУ він отримав травму, внаслідок чого в нього погіршився стан здоров`я. Відновлення стану здоров`я вимагає додаткових зусиль та матеріальних витрат для лікування, підтримування фізичного та морального стану.

На підтвердження даної обставини позивач надав суду довідку військово-лікарської комісії №690 від 11.07.2023.

Із даної довідки встановлено, що ОСОБА_2 отримав вибухову травму, котра відноситься до легкої травми. ОСОБА_2 визнаний обмежено придатний до військової служби. Неприданий до служби у високомобільних військах, плавскладі, морській піхоті,спецспорудах. Придатний до служби у частинах забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Норми права застосовані судом та мотиви, з яких виходить суд.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану, значне погіршення стану здоров`я платника аліментів може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 і на його утриманні перебуває неповнолітня ОСОБА_7 , котра є дочкою його теперішньої дружини.

Також зазначає, що в нього погіршився стан здоров`я, що потребує додаткових витрат на лікування.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак всупереч наведених норм позивач не надав суду жодних доказів про те, що неповнолітня ОСОБА_7 дійсно проживає разом із ним та перебуває саме на його утриманні.

При цьому, навіть сам лише факт проживання неповнолітньої ОСОБА_7 разом із позивачем не доводить, що дитина перебуває на утриманні саме позивача.

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_9 є батьком неповнолітньої ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 є матір`ю.

Відповідно до ст. 150, 180 СК України саме батьки зобов`язані матеріально утримувати дитину.

Проте позивач не надав суду доказів, котрі б підтверджували, що ОСОБА_9 , як батько дитини, ухиляється від виконання обов`язку по утриманню своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , добровільно не надає кошти на утримання дитини, не сплачує аліменти на її утримання, внаслідок чого дитина перебуває на утриманні позивача.

Таким чином, позивач належними, достатніми доказами не довів, що на його утриманні перебуває неповнолітня ОСОБА_7 , що погрішує його матеріальний стан та впливає на можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, у визначеному судом розмірі.

Крім того, із дослідженої судом довідки військово-лікарської комісії №690 від 11.07.2023 встановлено, що під час проходження військової служби у ЗСУ позивач отримав травму, котра відноситься до легкої травми.

Суду не надано жодних доказів, що внаслідок отриманої травми позивач проходив лікування, потребує тривалого лікування та здійснює матеріальні витрати на лікування від отриманої тавми.

Не надано суду доказів, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позивач став непрацездатним (встановлено групу інвалідності), внаслідок захворювання, чи отриманих травм.

Таким чином, позивач не довів, що в нього значно погіршився стан здоров`я, що не дає йому можливість працювати та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

Отримання позивачем легкої травми, яка дає йому можливість і надалі працювати, не доводить погіршення стану здоров`я та не можливість сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом і не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Підставою для зменшення розміру аліментів є не будь-яка зміна стану здоров`я платника аліментів, а має бути значне погіршення стану здоров`я, що прямо впливає на його можливість працювати, отримувати дохід та сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом.

Також суду не надано доказів, що позивач звільнений із військової служби за станом здоров`я, внаслідок чого в нього погіршився матеріальний стан.

Суд дійшов висновку про те, що відповідно до рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області 30.07.2019 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач одружився і з ним проживає донька його теперішньої дружини, а також, що він отримав легку травму, без доведення погіршення його майнового стану та значного погіршення здоров`я, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , сина ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_5 та суперечитиме їхнім інтересам.

Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не доведено погіршення його майнового стану, значного погіршення здоров`я.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України, ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук