КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

20 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Олійника В.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім?єю, поділ спільного майна подружжя, визнання правочинів недійсними, витребування майна, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, задоволено частково.

Накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 :

- житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 292,6 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 04);

- нежитлову будівлю під літ. «Е-2», що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 2802,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 34317283);

- земельну ділянку по АДРЕСА_2 , кадастровий номер: :06:007:0046 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 03).

У решті вимог заяви про забезпечення позову, відмовлено.

17 липня 2023 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив скасувати ухвалу про забезпечення позову від 04 грудня 2020 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешти на майно у справі №357/11959/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2023 року відмовлено в скасуванні заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 31 липня 2023 року подала апеляційну скаргу, яка надійшла до Київського апеляційного суду 08 серпня 2023 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2023 року вказану цивільну справу витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яка надійшла 11 вересня 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову було подано з пропуском строку на апеляційне оскарження, а апелянт не порушує питання про його поновлення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, а саме: надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення із зазначенням поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали ОСОБА_6 - представник ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому зазначає, що суд першої інстанції наклав арешт на нерухоме майно 04.12.2020 року, а залучив до участі у справі в якості відповідача апелянта ОСОБА_1 тільки 05 жовтня 2021 року, тобто через 1 рік від вчинення відповідної дії, чим фактично позбавив законного власника володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю на свій власний розсуд.

Вказує, що ОСОБА_1 та її представник повторно заявляли в суді першої інстанції клопотання про скасування арешту на нерухоме майно, яке було відхилено судом та залишено без задоволення.

Таким чином, апелянт вважає, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2020 року та ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2023 року у справі №357/11959/20 між собою є взаємопов`язані, смислове значення трактувань яких не може розглядатись окремо одна від одної.

Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що клопотання ОСОБА_6 - представника ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову не підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про забезпечення позову постановлена 04 грудня 2020 року

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана ухвала була надіслано судом: 04.12.2020 року, зареєстровано: 06.12.2020 року, оприлюднено: 07.12.2020 року.

Протокольною ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 була залучена до участі у справі в якості відповідача.

Статею 43 ЦПК України передбачені права та обов`язки учасників справи, за змістом якої учасники справи мають право:

1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень;

2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам;

3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб;

4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти;

5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках;

6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані, зокрема виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).

ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 була залучена до участі у справі, проте не скористалась своїми процесуальними правами, в тому числі на оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2021 року про забезпечення позову в строк, визначений законом.

Посилання апелянта та її представника на те, що ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову та від 25 липня 2023 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову є взаємопов'язані, не заслуговують на увагу, оскільки це ніяким чином не впливає на строк їх оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених в ч.2 ст. 358 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 слід продовжити строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали та зазначити інші поважні причини його пропуску, які перешкоджали ОСОБА_1 оскаржити ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року з часу залучення її до участі у справі (05 жовтня 2021 року).

Враховуючи вищевикладене, подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357, 359 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків апеляційної скарги в частині оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2020 року про забезпечення позову, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення копії ухвали, в іншому випадку апелянту буде відмовлено у відкритті провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду В.І. Олійник