Справа № 175/3845/23
Провадження № 2/175/1047/23
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2023 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Бабко-Мала В.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІК ЮНІОН», щодо стягнення вихідної допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІК ЮНІОН», щодо стягнення вихідної допомоги.

Згідно протоколу автоматизованої системи «Д-3» матеріали позовної заяви були розподілені до провадження судді Бойко О.М.

В серпні 2023 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із вищезазначеним позовом.

В позовних вимогах, просить суд стягнути з ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 32 361,00 грн.; моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн. та втрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади молодшого комірника в ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН». Керівник підприємства зазначив, що внаслідок отриманої під час участі в бойових діях по захисту батьківщини інвалідності ІІ групи, ОСОБА_1 не може виконувати належним чином свої обов`язки, а тому його збираються звільняти.

Позивач брав участь в Антитерористичній операції та з лютого 2022 року був призваний за мобілізацією для захисту України. Внаслідок вибухової травми отримав ІІ групу інвалідності.

25 червня 2023 року ОСОБА_1 подав заяву щодо отримання вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 32 361,00 грн. та заяву щодо звільнення за зразком, який дав співробітник відділу кадрів підприємства.

26 червня 2023 року позивачеві було видано Витяг з наказу №100-к відповідно до якого ОСОБА_1 було звільнено відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України та виплачена компенсація за 41 невикористаний день щорічної відпустки.

Позивач вважав, що йому здійснять відповідну виплату вихідної допомоги, проте, вже після підписання заяви, підприємство відмовило у здійсненні виплати.

Виплата вихідної допомоги була основною підставою для згоди позивача на звільнення та він вважає, що має право на отримання грошової допомоги.

Вимогу компенсації моральної шкоди, обґрунтовує тим, що через відмову у виплаті вихідної допомоги отримав душевні та психічні страждання. Тому, вважає, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, особливо через те, що відмова у виплаті компенсації призвела до додаткових зусиль в організації життя позивача.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнає, вважає позовну заяву необґрунтованою та просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що 02 червня 2023 року позивач ОСОБА_1 надав на підприємстві заяву щодо отримання вихідної допомоги, в якій зазначив, що він збирається звільнятись через стан свого здоров`я.

На заяву позивача, ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН» надало відповідь від 13 червня 2023 року в якій зазначило, що заяви про звільнення від ОСОБА_1 не надходило, а питання щодо здійснення виплат не розглядалось.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 власноруч надав підписану ним заяву, на начальника розподільчого центру, про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. Того ж дня позивачем була написана ще одна заяву на звільнення на ім`я генерального директора, в якій також зазначив підставу звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням.

Відповідач вважає, що звільнення за нормами ст. 38 КЗпП України не передбачає виплати вихідної допомоги.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про час та місце були належним чином повідомленні. Клопотань щодо розгляду справи у їх відсутність не надавали.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вислухавши учасників сторін, дослідивши наданні докази, встановив наступне.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Позивач ОСОБА_1 працював на посаді молодшого комірника на підприємстві ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН», яке є відповідачем по справі.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач попередив його про звільнення, через те, що він не може належним чином виконувати свої обов`язки.

Позивач має ІІ групу інвалідності, яку він отримав внаслідок участі в бойових діях через вибухову травму, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , свідоцтво про хворобу №880 від 29.09.2022 року видане ЦВЛК Збройних Сил України.

Позивач звернувся із заявою щодо отримання вихідної допомоги від 02 червня 2023 року, в якій зазначив, що при звільненні має право на отримання вихідної допомоги на підставі ст.44 КЗпП України.

Відповідач ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН» надало відповідь від 13 червня 2023 року в якій зазначило, що заяви про звільнення від ОСОБА_1 не надходило, а питання щодо здійснення виплат не розглядалось.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 власноруч надав підписану ним заяву, на начальника розподільчого центру, про звільнення на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України. Того ж дня позивачем була написана ще одна заяву на звільнення на ім`я генерального директора, в якій також зазначив підставу звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням.

Наказом №100-к від 26 червня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, що підтверджується витягом з Наказу №100-к.

Внаслідок звільнення за ч.1 ст.38 КЗпП України відповідач не виплатив позивачеві вихідну допомогу, що не влаштовувало позивача, а тому він звернувся до суду для відновлення свого порушеного права.

У відповідності до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Ст.44 КЗпП України передбачає, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Позивач стверджує, що йому необхідно було здійснити виплату, оскільки в п.2. ч.1 ст.40 КЗпП України передбачене звільнення за ініціативою роботодавця, а саме у разі виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Проте, в заявах на звільнення, які було підписанні особисто ОСОБА_1 була зазначена підстава для звільнення за станом здоров`я за ч.1 ст.38 КЗпП України, тобто за ініціативи позивача.

Виплата вихідної допомоги не передбачена при звільненні за ч.1 ст.38 КЗпП України.

За ст.38 КЗпП України передбачена виплата вихідної допомоги, за ст. 44 КЗпП України, лише внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

В матеріалах справи відсутні будь-які зазначення чи посилання на те, що роботодавцем порушувались норми законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення.

Тому, зважаючи на вищезазначене, до суду не було надано обґрунтувань вимоги у виплаті вихідної допомоги позивачу ОСОБА_1 , після його звільнення з підприємства ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН», яким є відповідач по цій справі.

Оскільки позивач власноручно підписав дві заяви про звільнення на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, а отже звільнився за власним бажанням, а не за ініціативи роботодавця. Роботодавець в свою чергу не здійснював порушень законодавства про працю, мобінгу (цькування) у відношенні до позивача, а тому, в частині позовних вимог щодо виплати вихідної допомоги суд відмовляє в задоволенні.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок відсутності неправомірних дій відповідача по відношенню до позивача немає підстав для здійснення відшкодування моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Тому, суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що немає підстав для встановлення та здійснення відшкодування моральної шкоди позивачеві.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно результатів розгляду цієї справи, суд вважає за доцільне залишити судові витрати сторін за ними.

Позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 гривень, що підтверджується матеріалами позовної заяви.

Таким чином, компенсація витрат на правничу допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності правничих послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у вимогах стягнути з відповідача ТОВ «ЛОГІСТІК ЮНІОН» суми судових витрат, понесених ним у зв`язку із отриманням правничої допомоги, оскільки не наданні обґрунтування щодо розміру витрат, а також те, що правнича допомога полягала лише у складенні позовної заяви.

У відповідності до п. 80 Рішення ЄСПЛ від 12.10.2006 року по справі «Двойних проти України» зазначається, що відповідно до практики Суду заявнику відшкодовуються тільки ті судові витрати, які були доведені, що вони були необхідними та фактично понесеними, а також обґрунтованими щодо розміру.

Аналогічні висновки зазначенні й у п.34, п.35, п.95 Рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 року по справі «Баришевський проти України». Отже, відповідачу при поданні заяви на відшкодування судових витрат на правничу допомогу слід пам`ятати, що недостатньо лише зазначити вимогу у заяві про стягнення судових витрат та докази на підтвердження понесених витрат. Потрібно врахувати і інші аспекти та моменти, які є відмінними для кожної окремої судової справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, вважає, що вимогу позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу слід залишити без задоволення.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи правником, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також те, що в позовних вимогах було відмовлено у повному обсязі, суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення вимоги позивача щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу при подачі позовної заяви до суду.

Тому, на підставі вищезазначеного, та керуючись ст.ст. 2, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛОГІСТІК ЮНІОН», щодо стягнення вихідної допомоги відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бойко О.М.