Номер провадження: 22-ц/813/5637/23
Справа № 494/1036/21
Головуючий у першій інстанції Лебединський С.Й.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною карткою у розмірі 51 071,44 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 05.12.2013 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» шляхом підписання анкети-заяви на підставі якої відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ця заява разом з Умовами, Правилами та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, умови якого зобов`язався виконувати належним чином. АТ «А-Банк» свої умови за договором виконав та встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі відповідно до умов договору. Однак останній, отримавши кредитний ліміт та користуючись коштами банку, умови догову не виконував, заборгованість за кредитом та відсотками не погашав, у зв`язку з чим станом на 19.07.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 51 071,44 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 33 237,26 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 17 834,18 грн. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно борг не погашає, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Акціонерне товариство «Акцент-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 05.12.2013 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.10 зворотня сторона), відповідно якої виявив бажання оформити на своє ім`я картку ОСОБА_2 .

Як зазначає позивач, на підставі цієї заяви, він видав відповідачу зазначену ним картку Gold на якій відкрив кредитну лінію у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

При цьому як зазначає позивач, відповідач тривалий час користувався кредитною карткою, однак вподальшому почав порушувати умови зобов`язання, внаслідок чого станом на 19.07.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 51 071,44 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 33 237,26 грн та заборгованості по відсоткам у розмірі 17 834,18 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.05-10).

На підтвердження того, що між сторонами існують кредитні правовідносини, позивач надав копію анкети-заяви, витяг з умов та правил банківських послуг в АТ «А-Банк», витяг з тарифів користування кредитною карткою Універсальна Gold та розрахунок заборгованості.

Однак, таких доказів, як правильно встановлено судом першої інстанції, не достатньо для висновку про отримання відповідачем кредитних коштів, користування ними та допущення прострочень платежів у зазначеному позивачем розмірі та порядку нарахування.

Так, представник АТ «А-Банк» не надав до суду жодних доказів про видачу кредитної картки, про розмір встановленого кредитного ліміту, про користування відповідачем грішми банку, про строк дії картки Gold, адже з моменту підписання відповідачем анкети-заяви у грудні 2013 року до нарахування банком у липні 2021 року заборгованості минуло більше ніж 7 з половиною років, що потребує з`ясування питання про строк дії карти протягом всього періоду нарахування заборгованості.

Ненадання вказаних доказів, унеможливлює суд перевірити, наявність у відповідача зобов`язань перед банком та перевірити правильність нарахованої банком суми заборгованості та порядок нарахування платежів.

Крім того, посилаючись у позовній заяві на користування відповідачем коштами банку, позивач навіть не надав до суду першої інстанції відповідних доказів про це, а представив виписку по картці боржника вже до апеляційного суду.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на наступне.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У мотивувальній частині рішення зазначається зокрема мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову (ч.4 п.3 ст.265 ЦПК).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції крім іншого виходив й з того, що позивачем не доведено, що відповідач користувався коштами банку, оскільки таких доказів позивач до районного суду не надав.

При цьому, надаючи такі докази вже до апеляційного суду, позивач не наводить жодних об`єктивних обставин, які перешкоджали йому надати ці докази до районного суду.

Більше того, в матеріалах справи містить клопотання позивача про те, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку банку відсутні, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та просить розглянути позов за його відсутності на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи (а.с.01).

Зважаючи на вказані обставини, апеляційний суд не вважає висновок районного суду, набутий на підставі тих доказів, які були подані до позову банком, і які були досліджені районним судом, помилковим.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17 (провадження № 61-13405св18).

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками районного суду, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів банку, зокрема щодо умов користування кредитною карткою «Універсальна Gold» не можуть бути належними доказами, оскільки не містять підпису відповідача.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які додані до позовної заяви, ознайомлювався відповідач, розумів їх та погоджувався з ними, коли підписував анкету-заяву, та що вони містили саме ті умови кредитування щодо сплати відсотків, про які наголошує зараз позивач.

Крім того, колегія суддів вважає правильними висновки районного суду, що до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися та змінюються й надалі самим позивачем, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до підписаної відповідачем анкети-заяви.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив позивачу у стягненні тіла кредиту є безпідставними, оскільки позивач не довів належними доказами, що відповідачу видавалися кредитні гроші шляхом встановлювлення кредитного ліміту на платіжку картку, що він ними користувався та не повернув. Позивач надав до суду лише анкету заяву відповідача про його виявлення бажання оформити на своє ім.»я картку Gold. Однак доказів про видачу цієї картки, про розмір встановленого кредитного ліміту та про користування відповідачем грішми банку, позивач не надав. Відсутність наведених доказів і стало підставою для відмови у задоволенні вимог. Наявність однієї анкети-заяви, розрахунку заборгованості складеного ініціатором позової заяви та Витягів з умов та правил надання банківських послуг роздрукованих з сайту, які містять інформацію про буквально всі послуги, які надає АТ «А-Банк», без підтверджень про конкретно запропонований відповідачу продукт та про його погодження з цими умови, не доводять, що відповідач пов`язаний з позивачем кредитними правовідносинами та має перед ним заборгованість.

Відмова у стягненні тіла кредиту є підставою для відмови у стягненні процентів.

Доводи апеляційної скарги, що у разі не доведення договірних процентів, банк має право на стягнення процентів за ставкою Національного банку України, є слушними, проте, в даному випадку суд відмовив Банку у задоволенні позову з тих підстав, що ним не доведено, що відповідач пов`язаний з банком кредитними правовідносинами, що в такому разі виключає стягнення як договірних так і тих, що встановлені законом процентів.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу автора апелянта, що без доказів про строк дії картки, які позивачем суду не надавалися, вирішити питання про стягнення процентів на рівні ставки Національного банку України неможливо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» -залишити без задоволення.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова