Справа № 137/1697/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1990/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 рокуСправа № 137/1697/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю. Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

третя яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Хмільницька міська рада Вінницької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Желіховського В. М. в смт Літин, дата складення повного судового рішення не відома,-

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Хмільницька міська рада Вінницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, та уточнивши позовні вимоги (а.с. 247-249, т.2), просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу існуючої огорожі та будівлі сараю, туалету зі сторони суміжного землевласника ОСОБА_2 , із переміщенням вищевказаних будівель та паркану у відповідності до межі від точки "Б" від до точки "В" ділянки №1, згідно Державного акту на право приватної власності на землю №261 від 14.04.2000 серії ВН-2478.

Позов мотивовано тим, що вона успадкувала будинок АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 . Крім будинку покійній матері належала земельна ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю №261 від 14.04.2000, виданим ОСОБА_3 .

Проте в ході виготовлення технічної документації на землю було виявлено, що паркан на межіі із сусідом ОСОБА_2 розміщений всупереч меж, зазначених в Державному акті. Крім того, відповідно до координат поворотних точок меж, які є складовою Технічної документації 2020, в межах ділянки ОСОБА_1 частково знаходиться будівля сараю та туалет, які належать ОСОБА_2 .

В жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, скасування рішень державного кадастрового реєстратора, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позов обґрунтовував тим, що виготовлення ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою від 21.07.2020 відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки бкло збільшено розмір земельної ділянки, який вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 , будь-якої згоди на її виготовлення суміжні користувачі не давали. Відтак до Державного земельного кадастру були внесені неправильні відомості, відповідно недійсними є свідоцтва про право на спадщину, а також рішення про реєстрацію на їх підставі права власності на вказані земельні ділянки за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказаними діями порушується його право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , оскільки зміна площі та межі земельної ділянки ОСОБА_1 відбулася за рахунок його земельної ділянки.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено та ухвалено:

-усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 зайняту нею частину земельної ділянки АДРЕСА_2 відповідно до межі визначеній в таблиці №1 додатку №1 до висновку експерта №СЕ-7304-1-968.18 від 06.08.2018 року;

- визнати недійсним свідоцтво на спадщину за заповітом №2-23 видане 08.02.2021 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства;

- визнати недійсним свідоцтво на спадщину за заповітом №2-24 видане 08.02.2021 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

- скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства на підставі технічної документаціії із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виконаної 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виконаної 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення індексний номер 56502163 від 08.02.2021 року прийнятого Літинською державною нотаріальною конторою Вінницького районного нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення індексний номер 56501876 від 08.02.2021 року прийнятого Літинською державною нотаріальною конторою Вінницького районного нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства за ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1816 грн. відшкодування витрат зі сплати судового збору, 15 000 грн. відшкодування витрат на правничу допомогу та 18 900 грн. відшкодування витрат за проведення експертизи №664 від 30.03.2023 р.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після вступу у спадщину ОСОБА_1 відбулося збільшення земельної ділянки, належної позивачці за первісним позовом у зв`язку із тим, що виготовлена на її замовлення технічна документація з землеустрою від 21.07.2020 року була виконана з порушенням вимог чинного законодавства. Суд вважає, що таке збільшення відбулося в результаті порушенням вимог чинного законодавства з виготовлення технічної документації. За таких підстав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до задоволення не підлягають, оскільки суду не надано жодного доказу того, що будівлі належні ОСОБА_2 паркан, сарай та вбиральня знаходяться на належній їй земельній ділянці, межі якої визначені державним актом ВН № 2478 від 14.09.2000 року.

Задовольняючи зустрічний позов, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 зайняла частину земельної ділянки ОСОБА_2 , відтак вона зобов`язана повернути ОСОБА_2 зайняту нею частину земельної ділянки АДРЕСА_2 відповідно до Державних актів серії ВН № 2478 від 14.09.2000 року, виданого ОСОБА_5 та серії І-ВН № 015919 від 3.02.2002 року виданого ОСОБА_2 , тобто відповідно до визначених меж в таблиці №1 додатку №1 до висновку експерта №СЕ-7304-1-968.18 від 06.08.2018 року. Враховуючи, що технічна документація від 21.07.2020 року була виготовлена ОСОБА_1 в незаконний спосіб, суд першої інстанції виснував, що є незаконною і проведена на її підставі реєстрація відомостей про земельні ділянки кадастровий номер :03:000:1215 та кадастровий номер :03:000:1216, це також є підставою для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину на вказані земельні ділянки та скасування рішення про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказані земельні ділянки.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами якої просить її позов задовольнити, а позов ОСОБА_2 залишити без розгляду. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в ОСОБА_2 не сформована земельна ділянка як об`єкт цивільних прав, а тому він не вправі був звертатися з позовом до суду, суд не дав оцінки експертним висновкам, які вона надала: № 14898 від 09.06.2020 та № 15010 від 01.04.2021, а технічна документація на землю і оформлення спадкових справи не мають жодного відношення одне до одного. Також суд безпідставно стягнув з неї витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу.

22.09. 2923 року надійшов відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, в якому він заперечує щодо її доводів, поросить відмовити у задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін: суд правильно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне і обґрунтоване рішення. Доводи відзиву аналогічні доводам зустрічної позовної заяви.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН-2478 (а.с.5 т.1) судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,1567 га для ведення особистого підсобного господарства. Крім того, з даного документу встановлено, що зовнішні межі даної земельної ділянки погоджені із суміжними землевласниками, в тому числі із гр. ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Журавненської сільської ради за №692 від 21.09.2015 р. (а.с.6 т.1) у власності ОСОБА_1 знаходиться житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7 т.1) 29.05.2015 ОСОБА_1 видано Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку площею 1,8181 га для ведення товарного товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавненської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Із копії договору (а.с.8 т.1) встановлено, що між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір на виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Копія відповіді ФОП ОСОБА_6 від 19 серпня 2014 рок (а.с.9-10 т.1) вказує, що за участю спеціаліста землевпорядника сільської ради та замовника гр. ОСОБА_1 було проведено польові роботи по кадастровій зйомці даних земельних ділянок з метою визначення площі земельних ділянок та лінійних промірів.

При проведенні кадрової зйомки встановлено, що земельна ділянка № НОМЕР_1 зі сторони АДРЕСА_2 , між суміжним землевласником гр. ОСОБА_2 обмежена існуючою дерев`яною огорожею, яка була встановлена більше 20 років назад, тобто до видачі вищезазначеного державного акта на право приватної власності на землю та стежкою. Із іншої сторони земельна ділянка обмежена існуючою огорожею (металева сітка) та стежкою.

Після опрацювання польових вимірів було встановлено, що фактичні проміри земельних ділянок гр. ОСОБА_1 із усіх сторін не відповідають державному акту на право приватної власності на землю серії ВН-2478, виданого в свій час ОСОБА_3 , а також площа земельних ділянок яку фактично використовує гр. ОСОБА_1 є значно більшою ніж зазначено в державному акті.

Для завершення робіт по виготовленню Технічної документації, гр. ОСОБА_1 необхідно погодити межу своєї земельної ділянки із суміжними землевласниками. Однак, гр. ОСОБА_1 не погоджується з фактичною межею земельної ділянки із сусідом ОСОБА_2 , а вимагає на зміну її відповідності із Державним актом на право приватної власності на землю, серії ВН-2478 змістивши межу земельної ділянки в сторону гр. ОСОБА_2 , на що він не згідний.

Із копій технічної документації на землю гр. ОСОБА_2 №11/271 від 06.09.2001 р. по складанню державного акта на право приватної власності на землю на території Журавненської сільської ради за адресою АДРЕСА_3 (а.с.47-62 т.1) судом встановлено, що у даній технічній документації наявні чітко встановлені межі земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 .

Дані межі погоджені із суміжними землевласниками, в тому числі ОСОБА_7 , про що стоїть її підпис. Спірні питання відсутні. Даний факт підтверджується Протоколом погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 18.11.2000 р. (а.с.55 т.1).

Із копій технічної документації на землю гр. ОСОБА_7 №11/277 від 10.09.2001 р. по складанню державного акта на право приватної власності на землю на території Журавненської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 (а.с.66-85 т.1) судом встановлено, що у даній технічній документації наявні чітко встановлені межі земельних ділянок, які належать ОСОБА_7 .

Дані межі погоджені із суміжними землевласниками, в тому числі ОСОБА_2 , про що стоїть його підпис. Спірні питання відсутні. Даний факт підтверджується Протоколом погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки від 18.01.2000 р. (а.с.76 т.1).

На виконання ухвали суду, за клопотанням ОСОБА_1 , від 16.01.2018 Хмельницькою філією ТОВ «СНЕУ» було проведено судову земельно-технічну експертизу і відповідно до Висновку експерта №СЕ-7304-1-968.18 з додатками до нього (а.с.222-244 т.1) якою встановлено, що «фактична межа між земельними ділянками по АДРЕСА_4 не відповідає межі від «Б до В» ділянки №1 згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 , з урахуванням технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю, інвент. №11/277 від 10.09.2001 р.

Невідповідності проходження фактичної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 та межі від "Б до В" ділянки №1 згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 , з урахуванням технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю, інвент №11/277 від 10.09.2001 графічно відображені в додатках до висновку у таблиці №1 (додаток №1).

Проведення фактичної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 у відповідність до правовстановлюючих документів на земельні ділянки, можливо шляхом зміни фактичного користування земельними ділянками по АДРЕСА_4 , у відповідності до межі, відображеної на ситуаційному плані, наведеному у таблиці №1 в додатках до висновку (додаток №1), або через передбачений п. 4 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про Державний земельний кадастр" порядок, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель».

05.06.2020 ОСОБА_1 уклала Договір №327-09 з ФОП ОСОБА_4 на розробку технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.139-142 т.2), який було виконано та виготовлено технічну документацію (копія на а.с. 129 147, т.3).

На підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виконаної 21.07.2020 року ФОП ОСОБА_4 в Державному земельному кадастрі було зареєстровано дві земельні ділянки: рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Літинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства та земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 120 на звороті 125, т. 3).

Після присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, 08 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2-23 видане 08.02.2021 року та свідоцтво на спадщину за заповітом №2-24 видане 08.02.2021 року (а.с. 169-170, т.3).

Нотаріусом були внесені відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 : -рішення індексний номер 56502163 від 08.02.2021 року прийнятого Літинською державною нотаріальною конторою Вінницького районного нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - рішення індексний номер 56501876 від 08.02.2021 року прийнятого Літинською державною нотаріальною конторою Вінницького районного нотаріального округу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 168, 171, т.3).

В судовому засіданні суду першої інстанції досліджено Висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №14898 від 09.06.2020 ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" виконаної за заявою ОСОБА_1 (а.с.196-217 т.2): «фактична межа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , частково не відповідає межі земельної ділянки №1 визначеній Державним актом на право приватної власності на землю №261 від 14.04.2000 року, серії ВН-2478 з урахуванням технічної документації по складанню державного акту та каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки АДРЕСА_5 від точки А до Б, Б до В, В до Г, Г до А».

Відповідно до копії Висновку експерта за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи №15010 від 01.04.2021 ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" виконаної за заявою ОСОБА_1 (а.с.220-231 т.2), «фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_6 (станом на 20.01.2020), а також, межі земельної ділянки АДРЕСА_7 не відповідають визначеними координатами поворотних точок меж, що містяться у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_6 ».

Також в судовому засіданні суду першої інстанції досліджено спадкові справи №564/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с.96-106 т.3) та за №418/2002 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 (а.с.107-127 т.3)..

Відповідно до висновку експерта №664 від 30.03.2023 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи (а.с.235-246 т.3), «межа земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1215 від точки А до точки Г та межа земельної ділянки :03:000:1216 від точки А до точки Д, що визначені в кадастрових планах земельних ділянок з Державного земельного кадастру та технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , виготовленій ФОП ОСОБА_4 у 2020 році, не відповідає межі земельної діялнки по АДРЕСА_1 , що визначена в Державному акті на право приватної власності на землю 1-ВН 015919 від 03.02.2002 року, виданому ОСОБА_2 та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що визначена в Державному акті на право приватної власності на землю ВН №2478 від 14.09.2000 року на ім`я ОСОБА_3 .

При порівнянні державних актів на право приватної власності на землю 1-ВН 015919 від 03.02.2002 року та ВН №2478 від 14.09.2000 року з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовленої ФОП ОСОБА_4 встановлено, що довжина спільної межі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зменшилась на 2 м 17 см, а площа земельної ділянки ОСОБА_1 збільшилась на 0,0153 га.

Порівняти координати поворотних точок меж відповідно до Державних актів на право приватної власності на землю ВН №2478 від 14.09.2000 року ( ОСОБА_1 ) та 1-ВН 015919 від 03.02.2002 ( ОСОБА_2 ) із координатами поворотних точок меж визначених технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлено ФОП ОСОБА_4 неможливо, оскільки вони обчислені у різних системах координат.»

Між сторонами виник спір, пов`язаний з усуненням порушень права на землю.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Частинами першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України і набувається та здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 порушив межі між їх земельними ділянками та його споруди і будівлі знаходяться на належній їй земельній ділянці, що підтверджується технічною документацією на землю від 2020 року та судовою експертизою № 15010 від 1 квітня 2021 року..

Як встановив суд першої інстанції та підтверджено матеріалами справи:

- ОСОБА_3 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН-2478 від 14 вересня 2000 року (а.с.5 т.1), належало дві земельні ділянки: АДРЕСА_8 , та № 2, площею 0,1253 га. (Земельна ділянка № НОМЕР_2 розташована за іншою адресою та не межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 ). При виготовленні технічної документації зовнішні межі даної земельної ділянки погоджені із суміжними землевласниками, в тому числі із гр. ОСОБА_2 . Відтак, площа земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3 та відносно якої наразі розглядається спір, становила площу 0,2814 га. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_3

- ОСОБА_2 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 015919 від 03.лютого 2002 року (а.с. 45, т.1), належить земельна ділянка площею 0,25 га для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та 0,0893 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані по АДРЕСА_1 . При виготовленні технічної документації зовнішні межі даної земельної ділянки погоджені із суміжними землевласниками, в тому числі із гр. ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта № СЕ-7304-1-968.18 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 06 серпня 2018 року (а.с. 222 247, т.1), фактична межа між земельними ділянками по АДРЕСА_4 не відповідає межі від «Б до В» ділянки №1 згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_3 , з урахуванням технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю, інвент. №11/277 від 10.09.2001 р. та зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_2 (Додаток 1 до Висновку експерта на а.с. 239, т.1).

У ст.1218 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

В ході розгляду цієї справи на замовленням ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_4 у 2020 році було виготовлено Технічну документацію (а.с. 129 153, т.3), на підставі якої за нею було зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1215 площею 0,0467 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:1216 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 120 на звороті 125, т. 3).

Після присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, 08 лютого 2021 року ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину на ці земельні ділянки 9а.с. 169-170, т.3) та зареєструвала право власності на них у Деравному реєстрі (а.с. 168, 171, т.3).

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 664 від 30.03.2023 року , (а.с.235-246 т.3) встановлено, що «межа земельної ділянки кадастровий номер :03:000:1215 від точки А до точки Г та межа земельної ділянки :03:000:1216 від точки А до точки Д, що визначені в кадастрових планах земельних ділянок з Державного земельного кадастру та технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 , виготовленій ФОП ОСОБА_4 у 2020 році, не відповідає межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що визначена в Державному акті на право приватної власності на землю 1-ВН 015919 від 03.02.2002 року, виданому ОСОБА_2 та межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що визначена в Державному акті на право приватної власності на землю ВН №2478 від 14.09.2000 року на ім`я ОСОБА_3 .

При порівнянні державних актів на право приватної власності на землю 1-ВН 015919 від 03.02.2002 року та ВН №2478 від 14.09.2000 року з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовленої ФОП ОСОБА_4 встановлено, що довжина спільної межі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зменшилась на 2 м 17 см, а площа земельної ділянки ОСОБА_1 збільшилась на 0,0153 га».

Отже, суд першої інстанції вірно встановив що 1) ОСОБА_1 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_3 земельну ділянку, відносно якої існує спір, розміщену по АДРЕСА_1 загальною площею 0,2812 га (ділянка № НОМЕР_1 ), 2) в ході виготовлення технічної документації відбулося збільшення площі земельної ділянки на 0,0153 га порівняно із Державним актом ВН №2478 від 14.09.2000 року, який підтверджував належність земельної ділянки спадкодавцеві ОСОБА_3 ; 3) межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 зміщена в бік земельної ділянки ОСОБА_2 .

З огляду на це, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами порушення меж належної їй земельної ділянки з боку ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_2 довів належними та допустимими доказами, які в своїй сукупності не суперечать один одному, що зміщення межі між належною йому земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1 має місце саме в бік його земельної ділянки, а реєстрація земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:1800:03:000:1216 відбулася на підставі технічної документації, виготовленої з порушенням, що потягло за собою отримання в подальшому ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину та реєстрацію права власності на земельні ділянки, сукупна площа яких є більшою ніж площа земельної ділянки, яка перейшла їй у спадщину.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 є вірним, ухваленим на підставі повно та об`єктивно встановлених фактичних обставин справи, та на підставі вірної оцінки доказів у їх сукупності, з дотриманням судом норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд не дав оцінки експертним висновкам, які вона надала, апеляційний суд висновує наступне:

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, суд зазначив, що він не бере до уваги висновки експертів, замовлені ОСОБА_1 за № 14898 від 09.06.2020 та за № 15010 від 01.04.2021 як висновки експерта, оскільки вони не призначались судом, але досліджені судом лише як письмовий доказ.

Відтак суд хоча й помилково вказав, що не бере їх до уваги, проте рішення суду містить детальний опис цих висновків та їх зміст, вони досліджені судом у судовому засіданні.

Апеляційний суд, оцінюючи згадані висновки експертів, зазначає, що вони відносяться до доказів в розумінні статті 76 ЦПК України, проте не підтверджують правомірність позовних вимог ОСОБА_1 та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції за результатами розгляду справи:

-так, у висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 14898 від 09.06.2020 ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" виконаної за заявою ОСОБА_1 (а.с.196-219, т.2) зазначено, що «фактична межа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , частково не відповідає межі земельної ділянки №1 визначеній Державним актом на право приватної власності на землю №261 від 14.04.2000 року, серії ВН-2478 з урахуванням технічної документації по складанню державного акту та каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки АДРЕСА_5 від точки А до Б, Б до В, В до Г, Г до А».

Тобто зазначений висновок також підтверджує невідповідність фактичних меж земельної ділянки АДРЕСА_7 , успадкованої ОСОБА_1 , тим межам, які зафіксовані в Державному акті спадкодавця ОСОБА_3 , та зміщені в тому числі і в бік земельної ділянки ОСОБА_2 (точки 6 та 7, вказані в експертному висновку).

-Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи № 15010 від 01.04.2021 ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" виконаної за заявою ОСОБА_1 (копія на а.с.220-233 т.2) фактичні межі земельної ділянки по АДРЕСА_6 (станом на 20.01.2020), а також, межі земельної ділянки АДРЕСА_7 не відповідають визначеними координатами поворотних точок меж, що містяться у Технічній документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, по АДРЕСА_6 . Невідповідність описана в дослідницькій частині висновку та зображена на малюнку АДРЕСА_10 ».

Як вбачається зі змісту цього висновку, експерт досліджував фактичну межу земельної ділянки в порівнянні з даними Технічної документації 2020 року, яка бла виготовлена з порушеннями (про що вже зазначено вище), а не в порівнянні з державним актом Державним актом на право приватної власності на землю №261 від 14.04.2000 року, серії ВН-2478, який підтверджує право власності на землю у спадкодавця ОСОБА_3 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 .

Тому апеляційний суд підсумовує, що зазначені висновки експертиз не впливають на правильність прийнятого по справі рішення суду першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що ОСОБА_2 не може захищати свої права на землю, оскільки в нього вони не виникли: належна йому земельна ділянка не має кадастрового номера, а тому не є об`єктом цивільних прав, апеляційний суд зазначає наступне:

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (Стаття 79-1 ЗК України вступила в дію з 01.01.2013 року на підставі п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).

А відповідно до приписів п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Отже, не зважаючи на відсутність інформації про земельну ділянку ОСОБА_2 в Державному земельному кадастрі, вона, з огляду на вищезазначені приписи закону, є сформованою як об`єкт цивільних прав, незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру, оскільки право власності у ОСОБА_2 на неї виникло на підставі Державного акту на право приватної власності І-ВН № 015919 від 03 лютого 2002 року.

Вірним є і висновок суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу було надано Договір від 28 березня 2017 року з Додатковими угодами № 1 та № 2 (а.с. 13 15, т. 4), належним чином завірені копії квитанції про сплату 5 000 гривень 9а.с. 16, т.4) та 10 000 грн (а.с. 17, т.4, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 18 19, т.4), Акт виконаних робіт (а.с.20-21). Відтак витрати на професійну правничу допомогу були належаним чином доведені, що відповідає приписам статті 137 ЦПК України та спростовує твердження ОСОБА_1 про їх недоведеність. Тому суд першої інстанції, виходячи з принципу пропорційності при розподілі судових витрат (стаття 141 ЦПК України), правильно виснував, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати, понесені ним на правничу допомогу.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують ухваленого у справі рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Апеляційними судом дано оцінку основним доводам сторін по справі.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у повній мірі, рішення суду обґрунтоване, прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, вірної оцінки доказів у їх сукупності та відповідності одне одному, з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарги не підлягає до задоволення, понесені судові витрати ОСОБА_1 слід залишити за нею, доказів понесення судових витрат в апеляційній інстанції ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за нею.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк