Справа № 309/5754/22
Провадження № 2/309/1084/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Волощук О.Я.

при секретарі Кальчевій Д.О.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвокатки Перегінець О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Березівський старостинський округ Горінчівської сільської територіальної громади, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання житлового будинку особистою приватною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог: Березівський старостинський округ Горінчівської сільської територіальної громади, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко Вікторія Олександрівна про визнання житлового будинку АДРЕСА_1 особистою приватною власністю.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що батьки позивачки, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали в зареєстрованому шлюбі з 1940 року. За час шлюбу ними було збудовано житловий будинок в АДРЕСА_2 . Від народження і по теперішній час позивачка проживає у батьківському будинку. У 1988 році за згодою батьків позивачка отримала паспорт забудовника та свідоцтво на перебудову будинку в АДРЕСА_3 . Дані обставини підтверджуються рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради №30 від 18 травня 1988 року щодо надання дозволу на перебудову будинку на старому місці та наказом №3 по радгоспу «Більшовик» від 20.04.1988 року. В подальшому, номер будинку був змінений із 47 на 50. Отримавши відповідні документи позивачка особисто здійснила перебудову будинку, в якому на той час (відповідно до паспорта забудовника) проживали її донька ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 .

Здійснивши перебудову будинку, позивачка не здійснила реєстрацію прав власності, оскільки на той час чинним законодавством не було передбачено відповідної реєстрації.

У 1998 році батько позивачки ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів доньці позивачці ОСОБА_1 , вважаючи що будинок належить йому на праві приватної власності.

У 1998 році померла мати позивачки - ОСОБА_5 . Після смерті матері, позивачка разом з батьком та донькою проживала в даному будинку, самостійно добудовуючи та облаштовуючи його, здійснюючи капітальні та поточні ремонти, сплачуючи комунальні послуги.

В 2001 році помер батько позивачки ОСОБА_4 .

У 2012 році позивачка ОСОБА_1 оформила право власності на житловий будинок по спрощеній процедурі, яка діяла на той час, як забудовник майна.

Позивачка має намір подарувати будинок онуці, однак, при зверненні до нотаріуса їй було повідомлено про те, що це зробити неможливо, оскільки на момент отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 .

З відповідачем ОСОБА_3 позивачка уклала шлюб 23.02.1967 року у виконавчому комітеті Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 9.

Відповідач ОСОБА_3 є уродженцем Республіки Комі АРСР, с. Вожаль та громадянином російської федерації. В 1967 році він приїхав гостювати на Закарпаття, де вони і познайомились. Фактично разом вони не проживали, спільних дітей у них не народилося, спільне набуте майно - відсутнє. На думку позивачки, шлюб носив формальний характер. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 08.12.2022 року шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

Відповідач ОСОБА_3 не має жодного відношення до будинку АДРЕСА_1 , який був збудований батьками позивачки та перебудований нею у 1988 році.

У позивачки виникли труднощі в оформленні договору дарування житлового будинку своїй онуці, оскільки правовстановлюючі документи на майно було видано у період перебування її у шлюбі із відповідачем ОСОБА_3 .

Позивачка просить ухвалити рішення про визнання її особистою приватною власністю житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28.02.2012 року.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокатка Перегінець О.Г. підтримали позов, просили його задоволити. У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги просила завершити розгляд справи у відсутності позивачки та її представника.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання 06.02.2023 року, 27.03.2023 року, 27.04.2023 року, 29.05.2023 року не з`являвся, не подав відзиву на позов, не заперечив позовних вимог, не подав клопотання про розгляд справи за його участю.

Треті особи без самостійних вимог: представник Березівського старостинського округу Горінчівської сільської територіальної громади, приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Ляшко В.О. у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечили проти задоволення позову.

Розгляд справи завершено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб - 23.02.1967 року у виконавчому комітеті Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 9.

Відповідач ОСОБА_3 є уродженцем Республіки Комі АССР, Вожаль та громадянином російської федерації. Із позивачкою разом вони не проживали, спільних дітей у них не народилося, спільне набуте майно відсутнє, шлюб носив формальний характер. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 08.12.2022 року шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 розірвано.

За відомостями із по господарських книг с. Березова №1 Березівської сільської ради за 1983 1985 роки дворогосподарство №47 (50) в с. Березово Хустського району Закарпатської області у 1985 році було зареєстровано за ОСОБА_4 батьком позивачки головою дворогосподарства, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім нього, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_5 мати позивачки, яка померла у 1988 році, ОСОБА_1 позивачка та ОСОБА_6 донька позивачки. Відомості про правову реєстрацію місця проживання чи перебування ОСОБА_3 відсутні.

У 2012 році позивачка ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У 1998 році батько позивачки ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все належне йому майно заповів доньці позивачці ОСОБА_1 , вважаючи що будинок належить йому на праві приватної власності.

Від народження і по теперішній час позивачка проживає у вказаному будинку.

До 1988 року її батько - ОСОБА_4 був головою дворогосподарства АДРЕСА_3 , що стверджується довідкою Березівськго старостинського округу Горінчівської сільської територіальної громади Хустського району №1/336 від 29.09.2022 року. У 1988 році за згодою батьків позивачка отримала паспорт забудовника та свідоцтво на перебудову будинку в АДРЕСА_3 , що підтверджуються рішенням виконавчого комітету Березівської сільської ради № 30 від 18 травня 1988 року щодо надання дозволу на перебудову будинку на старому місці та наказом №3 по радгоспу «Більшовик» Хустського РАПО від 20.04.1988 року. В подальшому, номер будинку був змінений із 47 на 50. Отримавши відповідні документи позивачка особисто здійснила перебудову будинку, в якому на той час (відповідно до паспорта забудовника) проживали її донька ОСОБА_2 , батько ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 .

Позивачка має намір подарувати будинок онуці, однак, при зверненні до нотаріуса їй було повідомлено про те, що це зробити неможливо, оскільки на момент отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 не придаючи цьому належної уваги, оскільки після укладення шлюбу не проживала з чоловіком, у сім`ї дітей не народилося.

У відповідності до ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Cтатус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт створення (придбання) спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Згідно ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного, доводи позовної заяви, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позовних вимог, суд вважає підставними та приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з викладеного та керуючись ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України, ст.ст. 316, 318, 325, 328, 331, 373-374, 391, 1216, 1218, 1223, 1225-1236, 1268 -1269 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 - задоволити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), житловий будинок в АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 28.02.2012 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн. за подання позову.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Волощук О.Я.