Справа № 309/983/23
Провадження № 2/309/217/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2023 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Піцура Я.Я.,
з участю секретаря судового засідання Росохи Д.І.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника третьої особи Цірик М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Вишківської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,
У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Вишківської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.
Позов вимоги вмотивовано тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано згідно рішення суду від 09.06.2021. Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дочка залишилась на утриманні позивачки. Відповідач жодним чином не допомагає утримувати дочку, аліменти не сплачує. Також не піклується про дитину, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Тобто відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Внаслідок таких дій відповідача дитина втратила зв`язок з батьком.
Відтак, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то з посиланням на приписи ст.164 СК України, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавав.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити. Вказує, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою. Батько дитини жодної участі в утриманні та вихованні дитини не бере, не цікавиться її життям, де проживає невідомо, аліменти не платить. Оскільки батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов`язків, то просить позбавити його батьківських прав. Також дав згоду на заочний розгляд справи.
У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_5 позов підтримала. Ствердила, що під час складання висновку ООП не вдалося поспілкуватися з батьком, так як не встановлено де він проживає. Спілкувалися лише з матір`ю відповідача, сусідом та лікарем, які ствердили, що більше трьох років ОСОБА_3 невідомо де проживає, дитиною не опікується та не виховує. Весь тягар утримання та виховання дитини лежить на матері. Тому підтримує висновок ООП щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання неодноразово не з`явився, клопотань не заявляв, про час і місце судового розгляду неодноразово повідомлявся шляхом направлення йому поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, яка однак повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів п.4 ч.8 ст. 128, п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України свідчить про вручення йому відповідної кореспонденції.
У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно заочного рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 09.06.2021 (а.с.8).
Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Згідно розрахунку державного виконавця станом на 07.03.2023 ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 на загальну суму 18 900 грн (а.с.11). При цьому з розрахунку вбачається, що відповідач за весь період стягнення взагалі не сплачував аліментів.
Відповідно до довідки Яблунівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Вишківської селищної ради від 09.01.2023 у даному закладі навчається ОСОБА_4 в 9 класі. Дитина систематично відвідує заняття, обдарована, здібна, охайна, доглянута, приймає участь у позашкільному житті закладу. Мати ОСОБА_2 систематично спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям дочки. Батько ОСОБА_3 контакту зі школою не підтримує, успішністю дочки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.12).
Згідно довідки сімейного лікаря КНП «Хустський ЦПМСД» від 11.01.2023 ОСОБА_3 , жодного разу не звертався до сімейного лікаря у зв`язку із захворюванням його дочки ОСОБА_4 . З нею до лікаря приходили лише брат ОСОБА_7 та мати ОСОБА_2 (а.с.13).
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування ВК Вишківської селищної ради від 31.07.2023 року, позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дочки є доцільним. У висновку також зазначено, що з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_3 не приходить до дочки, не спілкується з нею, не утримує її, вихованням не займається. Службі у справах дітей не вдалося поспілкуватися з ОСОБА_3 , а лише відбулося спілкування з його матір`ю, яка повідомила, що її син вже біля 3-ох років проживає в Чеській Республіці та має іншу сім`ю, біля двох років матері не телефонує, з родичами не спілкується. Проведено обстеження місця проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 . Будинок належить бабусі дитини, у ньому створено усі умови для проживання та розвитку дитини.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Повертаючись до обставин даної справ, суд констатує, що відповідач ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Весь цей час дітьми опікується мати ОСОБА_2 .
Суд також враховує, що з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_2 у 2019 році відповідач не проживав із малолітньою дочкою однією сім`єю, а вже майже три роки проживає за межами України, та, відповідно, за вказаний період часу не брав та не бере участі у вихованні дітей, не піклується про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання.
Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя.
Суд при цьому також враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/1.
На думку суду це, у сукупності із іншими обставинами справи, свідчить про те, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо і про наявність вини у його діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, і це не суперечитиме інтересам дітей.
Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за пред`явлення позову у розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137, 258-259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.164, 166 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація місця проживання АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно його малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2023 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.