Справа №646/1677/23
№ провадження 2/646/1172/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шиховцової А.О.,

при секретарях судових засідань Погосян А.Ю., Безверхої В.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Бондаренко Тетяни Олександрівни до ОСОБА_4 про стягнення суми за угодою про благоустрій та спільне користування прибудинковою територією,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачів адвокат Бондаренко Т.О. звернулася до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 77780,96грн за угодою про благоустрій та спільне користування прибудинковою територією від 30.09.2014, що разом складає 155561,93грн, а також сплачений позивачами судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.09.2014 сторонами у справі як співвласниками квартир житлового будинку АДРЕСА_1 на зборах квартир та мешканців будинку укладена в письмовій формі Угода про благоустрій та спільне користування прибудинковою територією (далі Угода), яка підписана всіма власниками квартир та мешканцями будинку, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , сином ОСОБА_3 , який на той час мешкав у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_9 . В Угоді зазначено, що в будинку мешкають три родини: Журавльови (Батвіньєви), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . У главі «Планування та витрати» Угоди зазначено: при організації благоустрою сторони домовилися проводити ряд робіт з благоустрою двору будинку за рахунок всіх сторін в рівній пропорції, тобто за рахунок трьох родин. Для підтвердження незадовільного та непридатного до експлуатації стану розташованих у дворі будинку сараїв була проведена судова будівельно-технічної експертиза ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, про що складений висновок експерта від 17.03.2009. За умовами Угоди благоустрій двору проводився з вересня 2015 року по 2019 рік. Благоустрій двору за Угодою був проведений за рахунок двох родин ОСОБА_12 та ОСОБА_11 . Відповідач ОСОБА_4 запевнила позивачів, що сплатить свою частку, проте на теперішній час частка понесених витрат позивачам не відшкодована. Висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №18449/18653/24880/24909-24937 від 18.11.2022 вартість здійснених на об`єкті ремонтно-будівельних робіт, відповідно до наданих документів складає 424725,29грн. Участь кожної сторони договору у витратах на ремонтно-будівельні роботи відповідно до висновку експертів склала 141575,09грн. Так як відповідач прострочив грошове зобов`язання, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають сплаті 3% річних за період з 01.01.2020 по 17.04.2023 у розмірі 13986,84 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Просила відшкодувати на користь позивачів понесені судові витрати, на підтвердження яких надала оригінал квитанції про сплату проведення експертного висновку НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса у розмірі 12479,60 грн, оригінал акту №18449/18653/24880-24908/24909-24397 від 18.11.2022 та акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експертів №18449/18653/24880-24908/24909-24397 від 15.07.2021.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату та час судового засідання, про що свідчать довідки про доставку позовні SMS та повернуте до суду рекомендоване повідомлення з конвертом з причиною повернення «за закінченням терміну зберігання». Відповідач не скористалася правом на подачу відзиву, заяв та клопотань від неї на адресу суду не надходило. Крім того, відповідач також викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 пояснив у судовому засіданні, що в спірному багатоквартирному будинку проживали 3 сім`ї. Виникла необхідність привести подвір`я до ладу, проте житлово-експлуатаційна контора відмовила у ремонті через недостатність коштів. ОСОБА_5 часто виїжджав у відрядження, ОСОБА_13 вийшла заміж та виїхала в рф, приїжджала в Україну раз на рік або раз на два роки. Впродовж ремонту ОСОБА_1 зберігав чеки на підтвердження витрат з благоустрою. Відповідач виставила на продаж частину будинку, витрати не відшкодувала.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 , будучи приведеним до присяги, пояснив, що є співмешканцем багатоквартирного будинку, на засадах добровільності він з сусідами уклав договір з благоустрою, зусиллями двох родин ( ОСОБА_11 та ОСОБА_14 ) привели до ладу двір будинку. Роботи у благоустрою тривала приблизно 5 років, відповідач бачила як виконуються роботи та погодилася брати участь у них, тому надала право підписати договір своєму колишньому чоловіку ОСОБА_9 . Після закінчення робіт у 2019 ОСОБА_4 відмовилася повернути частку витрачених грошей. Водночас після закінчення робіт виставила на продаж свою квартиру, посилаючись, зокрема на гарно облаштований двір будинку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , будучи приведеним до присяги, пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною. Підтвердив, що він разом з іншими сусідами зверталися до житлово-експлуатаційної контори для приведення до ладу двору будинку, їм було відмовлено через брак коштів. В 2014 році жителі будинку зібралися та вирішили навести лад у дворі будинку. Відповідач як власниця квартири видала йому довіреність на підписання Угоди і передала обов`язки з виконання домовленостей за цією Угодою. Відповідач погодилася з умовами, проте суму ремонту жителі багатоквартирного будинку не обговорювали. Вона приблизно раз на рік приїжджала з-за кордону, бачила хід робіт, і погоджувалася сплатити частку, але після їх закінчення відмовилася сплатити кошти за проведені роботи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість брати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством.

Відповідач в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

30.09.2014 сторонами у справі як співвласниками квартир житлового будинку АДРЕСА_1 на зборах квартир та мешканців будинку укладена в письмовій формі Угода про благоустрій та спільне користування прибудинковою територією (далі Угода), яка підписана всіма власниками квартир та мешканцями будинку, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , сином ОСОБА_3 , який на той час мешкав у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за довіреністю ОСОБА_9 .

В Угоді зазначено, що в будинку мешкають три родини: Журавльови (Батвіньєви), ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Відповідно до умов Угоди сторони прийняли рішення здійснити благоустрій прибудинкової території шляхом розчищення двору від бур`янів, вивезти сміття; облаштувати по периметру двору бетонний паркан; здійснити реконструкцію сараїв (при цьому ОСОБА_10 обрали замість сараю цегляний гараж павільйон на одне авто-місце); викласти двір плитами та облаштувати місця стоянок особистого транспорту; облаштувати квітники та місця для відпочинку усіх сторін. При цьому у ряді пунктів по плануванню та видаткам передбачено «здійснення за рахунок усіх сторін в рівній пропорції».

Відповідно до витягу №34962171 про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 на підставі договору дарування реєстровий номер №1460 від 26.07.2012.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 21.07.1994 ОСОБА_1 належить на праві власності 16/100 частин квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 є власником 45/100 частин квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується Договором купівлі-продажу №Н4-18 від 13.01.1995.

Висновком комісійної судової будівельно-технічної експертизи ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» №18449/18653/24880/24909-24937 від 18.11.2022 вартість здійснених на об`єкті ремонтно-будівельних робіт, відповідно до наданих документів складає 424725,29грн. Дана сума зазначена також у локальному кошторисі на будівельні роботи №02-001.

На підтвердження факту понесених витрат на ремонтно-будівельні роботи позивачі надали товарні чеки, рахунки, фіскальні чеки, Договір будівельного підряду №2309 від 03.10.2015, акт прийому-передачі робіт до цього договору, комісійну накладну, видаткові накладні, накладні на транспортування, розрахункову квитанцію, комерційну пропозицію №, Договір №170418-9 від 17.04.2018.

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачами зазначено, що спірна Угода є за своєю природою Договором про спільну діяльність.

За ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Відповідно до приписів ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Суд зазначає, що істотними умовами договору про спільну діяльність є умови про предмет та мету спільної діяльності. Істотною умовою договору простого товариства також є умова про вклади учасників.

Вклади учасників можна класифікувати на три групи. До першої групи відноситься майно у вузькому розумінні, а саме речі, в тому числі грошові кошти. Друга група це майнові права. Третя група складається з особливих видів вкладів. Об`єднання вкладів учасників та створення спільної часткової власності не є метою укладення договору простого товариства, а лише певним підґрунтям і засобом досягнення спільної мети.

Договір простого товариства вважається укладеним з моменту досягнення учасниками згоди з усіх істотних умов договору в належній формі. Вартість вкладу є істотною умовою договору простого товариства. При укладенні договору учасники мають домовитися не тільки про вид вкладу кожного з них, але й визначити вартість вкладу. Таким чином, оцінка вкладу здійснюється на етапі укладення договору простого товариства. Тому у разі відсутності згоди учасників щодо вартості вкладу, договір простого товариства вважається неукладеним. Грошова оцінка вкладів учасників провадиться за погодженням між учасниками. Рішення про оцінку вкладів приймається одностайно, тобто за згодою всіх учасників.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення коштів з ОСОБА_4 позивачі послалися на те, що відповідач, будучи власницею квартири АДРЕСА_5 та однією із сторін Угоди, своєчасно не сплатила свою частку коштів за проведення ремонтно-будівельних робіт спільної прибудинкової території. Позивачі послалися на те, що кошти за відповідача сплачені ними у рівних частках, тому вони мають право на суму коштів, сплачених за ремонтно-будівельні-роботи та 3% річних через прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Слід зазначити, що у справі відсутні належні та допустимі докази факту сплати позивачами саме за відповідача коштів, за стягненням яких вони звернулися до суду, матеріали справи не містять.

Докази, на які посилалися позивачі не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці докази не свідчать про те, що позивачами сплачено кошти саме за відповідача та у його інтересах. Вони підтверджують лише сам факт того, що ремонтно-будівельні роботи виконані і оплачені, а підписання ОСОБА_9 та ОСОБА_4 (за довіреністю ОСОБА_9 ) Угоди факт прийняття рішення про благоустрій та спільному користуванні прибудинкової території. В спірній Угоді немає жодних умов щодо вартості вкладів, порядку їх сплати, наслідків невиконання умов Угоди тощо. Щодо довіреності від 09.07.2014 наданої ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_9 суд зазначає, що дана довіреність не містить конкретизації щодо передоручення прав та обов`язків відповідача на довірену особу за спірною Угодою, тому вона не може бути взята до уваги судом.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви через безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Щодо відшкодування понесених судових витрат суд зазначає таке.

Представником позивача заявлене клопотання про відшкодування судових витрат, серед яких: вартість судового збору у розмірі 1555,62 грн, вартість висновку експертів 12356 грн та судовий збір за подану заяву про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, уразі відмови в позову покладаються на позивача.

Звернення за захистом своїх прав до суду передбачає певні фінансові витрати. За загальним правилом, такі витрати несе сторона, яка ініціює судовий процес або окрему дію в межах судового розгляду справи. За результатами вирішення справи, суд за клопотанням сторони, на чию користь ухвалено рішення, зобов`язує іншу сторону відшкодувати понесені іншою стороною витрати. Таким чином, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її судові витрати повинні бути відшкодовані іншою стороною.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову та забезпечення позову, то суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачем понесених позивачами судових витрат.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 адвоката Бондаренко Тетяни Олександрівни до ОСОБА_4 про стягнення суми за угодою про благоустрій та спільне користування прибудинковою територією відмовити.

Судові витрати покласти на позивачів у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ;

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 ;

представник позивача: адвокат Бондаренко Тетяна Олександрівна, діє на підставі ордеру серії АХ №1013443 від 27.04.2023, адреса місцязнаходження: 61001, м. Харків, м-н Героїв Небесної Сотні, буд. 36, 2 під`їзд, каб.112;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_8 .

Суддя А.О. Шиховцова