Справа № 569/8314/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовну заяву акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості звернувся представник АТ «Універсал Банк».

В своєму позові представник позивача просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобовязань за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 27 572,93 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобовязань за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі - 12 967,09 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте в позовній заяві зазначає, що в разі неявки в судове засідання відповідачів не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення. Крім того, представник позивача додатково подала до суду клопотання, в якому також просить суд провести засідання без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та винесення заочного рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовими повістками рекомендованими листами. Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася та подала до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що 05 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Універсальний», правонаступником якого є акціонерне товариство «Універсал Банк» (АТ «Універсал Банк» є правонаступником ВАТ «Банк Універсальний», ВАТ «Універсал Банк», ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №07-166-КФ-2007, за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 30 500, 00 доларів США.

Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №07-166-КФ-2007 від 05 квітня 2007 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 05 квітня 2007 р. було укладено договір поруки №1, відповідно до п.1 якого, поручитель зобовязався перед кредитором відповідати по зобовязаннях ОСОБА_1 , що випливають з вищезазначеного кредитного договору. Згідно п. 4 договору поруки поручитель ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_1 несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі № 2-1277/10 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №07-166-КФ-2007 від 05 квітня 2007 року в загальній сумі 155 671 грн., вирішено питання щодо відшкодування судових витрат.

Факт укладання між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 07-166-КФ-2007 від 05 квітня 2007 року, між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 договору поруки №1 від 05 квітня 2007 року; факт отримання кредитних коштів та факт порушення умов кредитного договору встановлено судовим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі №2-1277/10.

Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦІК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПІК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11 квітня 2018 року по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що «Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора».

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 р. по справі № 127/15672/16-ц вказано наступне: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18)».

У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року по справі №361/7939/20154 вказано, що суд в оцінці обгрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Відповідно до рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі №2-1277/10 до стягнення підлягає сума боргу саме в національній валюті України - гривні, за період часу, протягом якого відповідачами вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідачів застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду 18 лютого 2019 року при прийнятті постанови у справі №405/5535/16-ц вказавши, що доводи касаційної скарги про те, що до виниклих правовідносин не застосуються положення частини другої статті 625 ЦК України в частині стягнення індексу інфляції, оскільки інфляційні витрати не нараховуються на зобов`язання в іноземній валюті, а між сторонами у справі договір позики укладений саме в іноземній валюті, не заслуговують на увагу з огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання визначеного рішенням суду у грошовій одиниці України - у гривні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Станом на даний час рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі №2-1277/10 залишається невиконаним.

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку від 14 квітня 2023 року, наданого представником позивача інфляційні втрати АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі № 2-1277/10) за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року становлять 27 572,93 грн., три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 листопада 2010 року у справі № 2-1277/10) за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого2022 року становлять 12967,09 грн. Всього: 27 572,93 грн. + 12967,09 грн. = 40 540,02 грн.

Наданий представником позивача розрахунок відповідачами не спростований, власних розрахунків відповідачами не подано, а тому він приймається судом, як достовірний.

Згідно п. 12. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, банком заявлено позовні вимоги у передбачених чинним законодавством строках позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачами, які в судове засідання повторно не з`явилися та письмові відзиви на позов не подали, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 536, 553, 554, 599, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді інфляційних втрат за час прострочення виконання грошових зобовязань за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 27 572,93 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобовязань за період з 27 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року в розмірі - 12 967,09 грн. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2684 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АТ «Універсал банк», м.Київ, вул. Автозаводська, 54/19,

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов