Справа № 361/1862/19
Провадження № 2/361/50/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представників третьої особи Вітровчак О.О.

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 про виключення квартири із складу спільного сумісного майна подружжя та визнання майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2019 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача у якому просила суд виключити із складу спільного майна подружжя квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25 червня 2002 року за № 195, зареєстрованим у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690.

Свій позов обґрунтовувала тим, що 09 січня 1981 року був укладений шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований Броварським міським відділом запису актів громадянського стану Київської області, актовий запис № 7, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу народився син ОСОБА_8 .

02 серпня 2011 року син тяжко захворів, є інвалідом І групи (т. 1, а.с. 9).

Позивач зазначає, що з цього часу відносини позивача із відповідача, які і раніше були досить складними, значно погіршилися, вони припинили спільне сімейне життя.

У 2016 році ОСОБА_5 подала до суду позовну заяву про розірвання шлюбу.

Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року у цивільній справі № 361/2055/16-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний (т. 1, а.с. 10, 10 на звороті).

Позивач зазначила, що спільного майна у місті Бровари Київської області у позивача із відповідачем не було, позов про поділ спільного майна подружжя вона не подавала.

Наприкінці 2018 року позивачу стало відомо про те, що служба ДВС цікавиться її квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , та має намір у судовому порядку частину цієї квартири направити на погашення боргу, який нібито має відповідач і до якого позивача не має ніякого відношення.

ОСОБА_5 стало відомо, що на розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться подання у цивільній справі № 361/7109/15-ц, провадження № 6/361/23/19.

У листопаді 2018 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло подання в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкред І.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (т. 1, а.с. 11).

У зв`язку із цим позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Позивач також зазначила, що у 1988 році вона отримала згідно із чергою на підприємстві 2-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 . Вказана квартира на АДРЕСА_2 була приватизована на трьох: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 ; 05 серпня 2002 року отримано свідоцтво на право приватної, спільної власності в рівних долях на квартиру (т. 1, а.с. 12).

У смт. Куликівка Чернігівської області проживала мати позивача ОСОБА_9 , 1915 року народження, яка після смерті батька, у зв`язку із похилим віком та поганим самопочуттям, потребувала допомоги і не могла вже залишатися одна у будинку, тому ОСОБА_5 забирала матір до себе у м. Бровари на кожну зиму. Мати попросила придбати квартиру у м. Бровари за її гроші, яка вона заощаджувала разом із батьком. Позивач разом із мамою прийняли рішення купити матері квартиру в Броварах.

Позивач звернулася до директора підприємства ВАТ Броварський завод будівельних конструкцій, на якому працювала на той час вже 32 роки. На той час вже декілька років, як завод почав сам будувати житло.

Позивач зазначила, що 02 квітня 2002 року із нею був укладений Договір пайової участі працівників підприємства у будівництві житла на умовах надання забудовником пільговоого кредиту за рахунок коштів підприємства.

У п.1.3 договору зазначено: Правом на одержання пільгового довготермінового кредиту користуються тільки ті працівники заводу, які бажають збудувати житло для себе.

У позові позивач зазначила, що їй мати дала 25 тис.гривень, з яких вона сплатила перший внесок в розмірі 15 тис. грн. (п.2.4. договору)

13 травня 2002 року мати позивача помирає. Вона залишила заповіт від 23.11.1995 року, згідно із яким заповідала все своє майно дочці, ОСОБА_5 , та сину ОСОБА_10 в рівних долях. Майно - це житловий будинок в смт. Куликівці Чернігівської області, облігації Державного внутрішнього виграшного займу СРСР 1982 р. в кількості 7 штук (по одній такій облігації ще в часи Радянського Союзу мати виграла максимальну на той час суму). Гроші ж готівкою, які у неї були, вона планувала витратити на квартиру в Броварах. Ще за життя вона узгодила з братом позивача ОСОБА_10 , що гроші вона залишить ОСОБА_5 .. Брат проти цього не заперечував.

Після смерті матері у позивача залишилось майже 57 тис. грн. Позивач використала їх для оплати квартири згідно із договором, на здійснення опоряджувальних робіт у квартирі, придбання меблів та сантехніки. Цих грошей для опоряджувальних робіт трохи не вистачило і вона домовилася по-родинному із братом, що переоформить на нього свою частину спадкового будинку, а він доплатив до половини суми, за яку можливо було продати будинок на той час.

Згідно із актом передачі квартири у користування і володіння від 14.04.2002 року ОСОБА_5 була передана у володіння і користування (без права розпорядження)квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 44,9 кв.м., загальною вартістю 68779,32 грн. (т. 1, а.с. 20).

05 грудня 2003 року ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстроване в реєстрі за № 2762, зареєстроване в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.2004 року за реєстраційним номером 2706033, номер витягу 2501899 (т. 1, а.с. 18-19).

16 вересня 2002 року ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 (т. 1, а.с. 13). Свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25.06.2002 року за № 195, зареєстроване у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690.

Таким чином, позивач зазначає, що вказана квартира була придбана позивачем за особисті кошти, а саме: за кошти, які їй надала мати ОСОБА_9 для придбання для неї квартири у м. Бровари, кошти які дісталися у спадок від матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 16), та кошти, одержані від брата ОСОБА_10 за частину спадкового будинку, яку позивач йому продала, але нотаріально не посвідчили договір продажу, що підтверджується заявою дружини ОСОБА_10 ОСОБА_11 (т. 1, а.с. 113, 113 на звороті).

Позивач у змісті позову зазначила, щодо існуючого боргу відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12 їй не було відомо до 2015 року. Грошові кошти у ОСОБА_6 брав її син ОСОБА_8 , частково їх виплатив, а потім, у зв`язку із хворобою, частково не повернув. Ніякі грошові кошти відповідачу ОСОБА_2 згідно із розпискою від 01 жовтня 2013 року ОСОБА_6 не передавались.

03 квітня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 червня 2019 року.

11 квітня 2019 року до суду звернулась представник ОСОБА_6 адвокат Вітровчак О.О. із заявою у якій просила залучити до участі у справі як третю особу ОСОБА_6 , здійснити перехід із спрощеного провадження у загальне провадження та призначити підготовче засідання.

Заява обґрунтована тим, що на розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться подання у цивільній справі № 361/7109/15-ц, провадження № 6/361/23/19.

У листопаді 2018 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшло подання в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкред І.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Представник вважає, що вказаний позов був поданий для унеможливлення виконання рішення суду.

22 квітня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву у якій зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову оскільки визнає позовні вимоги.

22 квітня 2019 року подана ОСОБА_2 заява про визнання позову.

14 червня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті визнання позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виключення квартири із складу спільного майна подружжя.

14 червня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області залучено до участі у справі третю особу ОСОБА_6 , здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження в розгляд справи у загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання на 24 вересня 2019 року.

20 вересня 2019 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, просила окрім вимоги про виключення із складу спільного майна подружжя квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй згідно із свідоцтва про право власності на квартиру, визнати спільним майном подружжя нежитлову будівлю кафетерію, визначену в плані літерою А, загальною площею 77,0 кв.м., з надвірними будівлями: погріб а, ганок а1, добудова А1, сарай Б, вбиральня У, огорожа 1-3, свердловина с, замощення т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 згідно із постановою від 11 січня 2013 року про передачу стягувачеві майна, нереалізованого на прилюдних торгах, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Бурлакою Р.В., в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом № 2-868-1/10, виданим 07.12.2010 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 519593,09 грн., визнання особистим майном ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25.06.2002 року за № 195, зареєстрованим у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690.

Збільшення розміру позовних вимог позивач обґрунтовувала тим, що вже під час розгляду справи позивачу стало відомо, що згідно із постановою від 11 січня 2013 року про передачу стягувачу майна, не реалізованого на прилюдних торгах, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Бурлакою Р.В., в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом № 2-868-1/10, виданим 07.12.2010 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 519593,09 грн., передано у власність колишньому чоловіку ОСОБА_2 нежитлову будівлю кафетерію, знадвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Копію постанови направлено ОСОБА_2 для подальшого оформлення права власності на вказане майно. Згідно із актом від 11 лютого 2013 року державного виконавця про передачу стягувачеві майна, не реалізованого на прилюдних торгах, вказане нерухоме майно було передано ОСОБА_2 .

Тому позивач вважає, що у відповідача є майно, яке являється спільним сумісним майном подружжя.

У своїй заяві від 12 грудня 2019 року позивач зазначила, що у зв`язку із вступом у справу третьої особи, вона змушена була подати до суду додаткові документи та докази, про які відповідачу ОСОБА_2 було відомо:

-копія договору про пайову участь у будівництві житла від 04.03.2002 року (забудовник ОСОБА_9 ) (т. 1, а.с. 118-120);

-копії квитанцій про сплату ОСОБА_9 особистими коштами внесків за квартиру загальною сумою 15 тис. грн. (т. 1, а.с. 121);

- копії квитанцій про сплату ОСОБА_5 внесків за ту ж саму квартиру, але вже по договору з нею від 02.04.2002 року, коштами, які залишила їй мати, коли виїзджала з Броварів. Перший платіж в сумі 5 тис. грн. здійснений ще за життя матері - 30.04.2002 року, два інших по 5 тис. грн. (03 та 19 червня 2002 року) вже після смерті матері, (т. 1, а.с. 122);

-копія рішення виконкому Броварської міської ради Київської області № 195 від25 червня 2002 року про затвердження акту Державної приймальної комісії проприйняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (70-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 ) (т. 1, а.с. 123);

- копія акту від 20.06.2002 року Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (70-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 ) (т. 1, а.с. 124);

- копія переліку інвесторів 70-квартирного житлового будинку по

АДРЕСА_6 (т. 1, а.с. 125-126).

Позивач стверджувала, що на підставі наданих доказів підтверджено, що дійсно квартира АДРЕСА_3 придбана позивачем ОСОБА_5 у той час, коли вона перебувала у шлюбі, але за її власні грошові кошти.

10 лютого 2020 року відповідачем ОСОБА_2 поданий відзив на збільшені позовні вимоги. Із змісту поданого відзиву вбачається, що відповідач не заперечує проти задоволення позову.

11 лютого 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду пор суті на 11 березня 2020 року.

29 травня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у клопотанні представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі до розгляду справи за № 734/596/20.

14 грудня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_14 про залишення позову без розгляду відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити. Надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та змісту позовної заяви із збільшенням розміру позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, надав пояснення аналогічні змісту відзиву та заяв про визнання позову. Аналогічно позовні вимоги визнали і його представники у судовому засіданні ОСОБА_15 , ОСОБА_3 , ОСОБА_16 , та просили позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи неодноразово заявляв про те, що він не отримував гроші в борг від третьої особи ОСОБА_6 , але у 2013 році поштою направив на його адресу розписку про отримання грошей в борг його сином. Це зробив заради того, щоб у подальшому ОСОБА_6 не турбував його сина ОСОБА_17 , який в 2011 році тяжко захворів, є інвалідом І групи й на даний час прикутий до ліжка. Також сподівався, що розпискою про борг за сина він захистить від небажаних нервових стресів мати хворого сина - позивача ОСОБА_5 . Не очікував, що ОСОБА_6 (третя особа) використає розписку для звернення стягнення боргу на квартиру АДРЕСА_3 , яка придбана за власні грошові кошти ОСОБА_5 , про що третій особі ОСОБА_6 відомо.

Представники третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_14 , ОСОБА_18 позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, посилаючись на створений штучний характер подання вказаного позову для уникнення виконання рішення суду.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що йому відмово що ОСОБА_2 разом із своїм сином займався підприємницькою діяльністю. 01 червня 2011 року у приміщенні офісу ОСОБА_2 за адерсою АДРЕСА_2 , виникла пожежа, і всі документи які стосувались фінансового стану згоріли, в тому числі і розписки про отримання у ОСОБА_2 у борг його боржниками певної суми коштів. Через два місяці після пожежі у ОСОБА_2 захворів син. Свідку було відомо про те, що ОСОБА_2 виїжджав в Крим для врегулювання майнових питань, сам свідок на той час допомагав тільки з правових питань щодо майна, яке знаходилось у Чернігівській області. У 2011-2013 роках позитивно для ОСОБА_2 було вирішено питання щодо права власності на кафетерій, що знаходився в с.Сираї Козелецького району Чернігівської області. В цей же час на роботу де працювала ОСОБА_5 надходить лист на ім`я директора підприємства, про те що ОСОБА_2 проживає у іншій сім`ї. ОСОБА_5 звернулась до нього з питанням розірвання шлюбу. Свідок порадив одночасно і вирішить питання про поділ майна зібравши пакет документів, але з об`єктивний причин (хвороба сина), так документи і не були направлені до суду. Потім свідок зі слів самого ж ОСОБА_2 дізнається, що останній через два роки після хвороби сина, його борг бере на себе і особисто пише розписку про ніби тримання від ОСОБА_6 у борг суми коштів і зобов`язувався повернути до 01 жовтня 2015 року. Вказану розписку він надсилає поштою у м.Миколаїв. Свідок звертає увагу, що ОСОБА_2 будь яких коштів при цьому від ОСОБА_6 не отримував. Написання вказаної розписки та взагалі вчинення таких дій він із своєю дружиною ОСОБА_5 не погодив, оскільки вважав, що вони вже разом не проживають тому і обов`язків з цього приводу не виникає. Вчиняючи такий крок на думку свідка ОСОБА_2 маючи у власності кафетерій, майно в Криму, а також не повернутий борг громадянином Сом у розмірі 50000 американських доларів, він однозначно зможе його повернути. Щодо укладених договорів про пайову участь пояснив, що особисто не був присутній при їх написанні. Але зазначив, що кожен укладений договір на пайову участь, а в подальшому його переукладання із третіми особами контролювався, особливо якщо в даному випадку це були керівники підприємства, їх родичі, чи як в даному випадку взагалі переукладений договір із частковою проплатою на бухгалтера підприємства ОСОБА_5 . При укладені договорів, а в подальшому його переукладання два оригінали договору зберігались на підприємстві. Плата вносилась частками, як через бухгалтерію підприємства, так і через банк. Через бухгалтерію складно було здійснювати оплати оскільки в касі підприємства був ліміт суми на день для зберігання в касі (який розмір був дозволений свідок не пам`ятає). Якщо перший пайовик здійснював оплати, то при укладенні договору сплачена сума могла бути зарахована наступному пайовику, або повернута первинному пайовику, все робилось за погодженням та письмовою заявою про зарахування сум чи їх повернення первинного пайовика. Свідок зазначив, що йому не відомо у якому розмірі і хто вносив суми за договорами про пайову участь на квартиру АДРЕСА_3 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, він працював у 2002 році заступником директора із економічних питань ВАТ Броварський завод будівельних конструкцій. ОСОБА_5 працювала на даному підприємстві бухгалтером. У тих роках їх підприємство перейшло на новий вид діяльності - будівництво житла. Будівництво відбувалось за рахунок пайової участі громадян. Йому було доручено укладання договорів, оскільки на той час окремого відділу по реалізації квартир не існувало. У 2002 році мати позивача ОСОБА_21 виявила бажання укласти договір на пайову участь, і вони разом з ОСОБА_5 прийшли на підприємство укласти договір. ОСОБА_21 на той час було приблизно 80 років. Із нею був укладений договір. Декілька раз нею була здійснена проплата за договором, але в подальшому на його думку в силу вже похилого віку та слабкого здоров`я, вказаний договір був переукладений із донькою ОСОБА_5 за письмовою заявою (згодою) її матері ОСОБА_21 . Під час укладання договорів ОСОБА_2 був відсутній. Свідок зазначив, що в основному кошти на виконання договору сплачувались через банк, оскільки існував на день ліміт каси (приблизно 3000 5000 грн. на день). Яка саме сума коштів була внесена ОСОБА_21 він не пам`ятає, але те, що вона була врахована у договір який був підписаний із ОСОБА_5 то це він підтвердив. Щодо форми укладення договору, то це був типовий договір для всіх пайовиків, якщо вносились якій корегування, то це зазначалось у кінці змісту договору. У 2009 році свідок пішов на пенсію.

Суд вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідача та відповідача, представників третьої особи, вислухавши допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та виниклі правовідносини дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що09 січня 1981 року був укладений шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований Броварським міським відділом запису актів громадянського стану Київської області, актовий запис № 7, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_1 від цього шлюбу народився син ОСОБА_8 .

02 серпня 2011 року син тяжко захворів, є інвалідом І групи, про що свідчить довідка до Акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 04-0535 видана 06.12.2013 року. (т. 1, а.с. 9).

Згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2016 року у цивільній справі № 361/2055/16-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був розірваний (т. 1, а.с. 10).

Із вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом у квітні 2016 року. У вступній частині позову зазначається також, що позивач подала вказаний позов оскільки їх спільний син 02 серпня 2011 року тяжко захворів. З дня захворювання їх сина відносини між сторонами погіршились, відповідач змінився в негативну сторону, тому вони припинили спільне сімейне життя. Судом також було встановлено, що сторони з 2011 року подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому позивач наполягала на розірванні шлюбу.

Згідно ухвали судді Броварського міськрайоннго суду Київської області від 30 листопада 2018 року ОСОБА_22 у цивільній справі № 361/7109/15-ц, провадження № 6/361/23/19 призначено до судового розгляду подання в.о. начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Шкред І.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, яке надійшло до суду у листопаді 2018 року. (т. 1, а.с. 11).

05 серпня 2002 року квартира на АДРЕСА_7 на підставі наказу за № 390 приватизована на трьох осіб в рівних долях: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , що підвтерджується копією свідоцтва про право власності на житло (т. 1, а.с. 12).

Згідно копії договору про пайову участь (інвестування) у будівництві житла від 04 березня 2002 року укладений вказаний договір між ВАТ Броварський завод будівельних конструкцій в особі голови правління товариства Дударя М.І. та ОСОБА_9 .

Згідно п.1.1 договору за рахунок залучених від пайовиків (інвесторів) коштів, забудовник будує і здає в експлуатацію багатоповерховий 72-ти квартирний житловий будинок за АДРЕСА_6 . Планове закінчення будівництва та здача житлового будинку в експлуатацію 1 квартал 2002 року.

П. 1.2 забудовник приймає пайовика у пайове будівництво на 2 кімнатну квартиру на 3 поверсі, загальною площею 84, 93 кв.м., номер квартири АДРЕСА_8 .

Згідно п. 2.2.4 пайовику надана можливість скористатись одним із слідуючих варіантів розрахунків, які визначено у п.п. а, б, та зазначено, що із врахуванням дії пунктів 2.1-2.2.4 базова договірна вартість зазначеної квартири на час укладання цього договору складає 73032 грн. 82 коп. За цим договором пайовик, як суб`єкт інвестування на власний розсуд вибирає обєкт інвестування згідно із переліком квартир, які є у наявності, та може закріпити собою конкретну квартиру лише за умови, що він проінвестував на протязі 10-ти днів з дня укладання цього Контракту не менше 25 відсотків загальної площі об`єкта оплати. Вказаний договір підписаний сторонами.

До суду надані копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 134 від 05 березня 2002 року на суму 5000 грн. сплачених ОСОБА_9 , до прибуткового касового ордера № 145 від 06 березня 2002 року на суму 5000 грн. сплачених ОСОБА_9 , до прибуткового касового ордера № 178 від 19 березня 2002 року на суму 5000 грн. сплачених ОСОБА_9 .

Таким чином загальна сума сплачених коштів ОСОБА_9 згідно договору від 04 березня 2002 року складає 15000 грн.

На погашеній копії договору укладеного із ОСОБА_9 зазначено, що договір пайовика розірвано. Сплачена сума (15000 грн.) зараховуються новому пайовику ОСОБА_5 (том. 1 а.с. 156)

02 квітня 2002 року із ОСОБА_5 був укладений Договір пайової участі працівників підприємства у будівництві житла на умовах надання забудовником пільгового кредиту за рахунок коштів підприємства.

У п.1.3 договору зазначено: Правом на одержання пільгового довготермінового кредиту користуються тільки ті працівники заводу, які бажають збудувати житло для себе і мають фінансову спроможність виконати умови даного договору щодо повернення кредиту.

Згідно п. 1.4 забудовник будує і здає в експлуатацію багатоповерховий 72-ти квартирний житловий будинок по АДРЕСА_6 .

Згідно п.1.5 Забудовник приймає позичальника у пайове будівництво на 2 кімнатну квартиру на 3 поверсі, загальна проектна площа квартири 84,93 кв.м., номер квартири АДРЕСА_3 .

Згідно п.2.3 Повна вартість квартири складає 73032 грн. 82 коп.

Згідно п. 2.4 Пайовик на протязі 10-ти календарних днів після укладання договору сплачує перший внесок із розрахунку один квадратний метр загальної житлової площі квартири.

П 2.5. На решту коштів 58032 грн. 82 коп. забудовник надає позичальнику пільговий довгостроковий кредит на строк 48 міс. Позичальник сплачує забудовнику за користування кредитом 3 відсотки в рік від суми непогашеного кредиту. Кінцевий строк повної вартості квартири 01 травня 2006 року.

Згідно Акту передачі квартири у користування і володіння (без права розпорядження) у житловому 70-ти квартирному будинку за адресою: АДРЕСА_6 складеного 14 квітня 2002 року, передана у користування та володіння ОСОБА_5 квартира АДРЕСА_8 , по акту БТІ 20, на 3-му поверсі, 2 кімнатна, житловою площею 44,9 кв.м., загальна площа 83,5 кв.м7, загальною вартістю 68779 грн.32 коп.

Надані копії квитанцій про оплату коштів відповідно до укладеного договору ОСОБА_5 30.04.02 у сумі 5000 грн., 03.06.02 року 5000 грн., 19.06.02 року 5000 грн. Таким чином загальна сума сплачена ОСОБА_5 на виконання умов договору склала 15000 грн.

Таким чином підтверджена належними доказами, а саме квитанціями та квитанцій до прибуткового касових ордерів, загальна сума сплачених внесків на оплату договору складає 30000 грн. 00 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, про що 14 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії № НОМЕР_2 .

23.11.1995 року спадкодавцем ОСОБА_9 був складений заповіт, згідно із яким вона заповідала все своє майно ОСОБА_5 та ОСОБА_10 в рівних долях.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 грудня 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10 отримали вказане свідоцтво на спадкове майно кожний по його частині, а саме домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 .

У вказаному свідоцтві інвентаризаційна вартість спадкового майна зазначена 14215 грн.

Право власності внесено та зареєстровано в Єдиний реєстр, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 06 січня 2004 року.

Таким чином, спростовується ті обставини, що за частку спадкового будинку ОСОБА_10 погодився сплатити ОСОБА_5 вартість (20000 грн.), яка перевищує вартість всього будинку. Крім того, частка у спадщині так і залишається бути зареєстрована на праві власності за позивачем.

25 червня 2002 року рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Про затвердження актів Державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджено акт Державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме 70-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 відкритого акціонерного товариства Броварський завод будівельних конструкцій та дольовиків, зазначених з у додатку до акту Державної приймальної комісії.

До Акту Державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів від 20 червня 2002 року доданий перелік інвесторів, які своїми коштами приймали участь у будівництві 70-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_6 .

Під п. 20 зазначена ОСОБА_5 ( договір без номера від 02.04.2002 року).

16 вересня 2002 року ОСОБА_5 одержала свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 . (т. 1, а.с. 13).

Свідоцтво про право власності на вказану квартиру, видане виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25.06.2002 року за № 195, зареєстроване у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690.

З 23 березня 2011 року по теперішній час ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується виданою довідкою про реєстрацію місця проживання особи Відділом реєстрації осіб Центру обслуговування Прозорий офіс від 02 квітня 2019 року.

Також і ОСОБА_5 зареєстрована за вказаною адресою 23 березня 2011 року, про що проставлена відмітка у паспорт, копія якого долучена до матеріалів справи.

У листі наданого 19 березня 2020 року ПАТ Броварський завод залізобетонних конструкцій від 19.03.2020 року на адвокатський запит, зокрема зазначено, на запит № 2-30/01/20 від 30 січня 2020 р. про надання інформації повідомляємо наступне: Договір про пайову участь (інвестування) у будівництві житла з ОСОБА_9 від 04 березня 2002 року був розірваний з ініціативи пайовика згідно її заяви з проханням розірвати договір і зарахувати сплачену нею суму в розмірі 15000 грн. по її договору в рахунок оплати договору її дочки ОСОБА_5 . Пайовик повернула свій оригінал договору і квитанції про сплату підприємству. Договір пайової участі працівників підприємства у будівництві житла на умовах надання Забудовником пільгового кредиту за рахунок коштів підприємства з ОСОБА_5 від 02 квітня 2002 року був підписаний в сумі 73032 грн.82 коп. При цьому було узгоджено, що перший внесок (пункт 2.4 договору) ОСОБА_5 не сплачує - в якості першого внеску зараховується сума 15000 грн., сплачена раніше її матір`ю згідно договору про пайову участь (інвестування) у будівництві житла з ОСОБА_9 від 04 березня 2002 року згідно з її заявою.

При підготовці документів до здачі будинку в експлуатацію БТІ були проведені контрольні обміри площі квартир, за якими були встановлені відхилення площі в ту чи іншу сторони. По квартирі АДРЕСА_8 було виявлено зменшення площі, після чого (згідно пункту 3.4. договору) Управлінням капітального будівництва був зроблений перерахунок вартості квартири в сторону зменшення, крім того (згідно пункту договору 2.1.2.) було враховано зменшенняфактичних витрат у порівнянні з кошторисом на перекладку тепломережі, каналізацію і водопровід. Після приєднання перерахунку до договору, вартість склала 53779 грн. 32 коп. Сума була сплачена повністю.

Суд звертає увагу на те, що у листі міститься посилання на п. 2.4 договору, із зазначенням того, що узгоджено, що перший внесок (пункт 2.4 договору) ОСОБА_5 не сплачує - в якості першого внеску зараховується сума 15000 грн., сплачена раніше її матір`ю згідно договору про пайову участь (інвестування) у будівництві житла з ОСОБА_9 від 04 березня 2002 року згідно з її заявою, але як вбачається із тексту договору там зазначено: Пайовик на протязі 10-ти календарних днів після укладення договору сплачує перший внесок із розрахунку ____ грн. за один квадратний метр загальної площі житлової площі квартири. Таким чином в самому змісті договору про зарахування сплачених сум ОСОБА_9 не йшлося.

Щодо майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (будівля кафетерію із господарськими будівлями та спорудами), слід зазначити про наступне.

Згідно із постановою від 11 січня 2013року про передачу стягувачеві майна ,не реалізованого на прилюдних торгах, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м.Києва Бурлакою Р.В., в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом № 2-868-1/10, виданим 07.12.2010 року Солом`янським районним судом м.Києва про стягнення із ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 519593,09грн., передано у власність ОСОБА_2 : нежитлову будівлю кафетерію, визначену в плані літероюА, загальною площею 77,0кв.м., з надвірними будівлями: погріб «а»,ганок «а1»,добудова «А1»,сарай «Б»,вбиральня «У»,огорожа 1-3, свердловина «с», замощення «т», що знаходитьсяза адресою: АДРЕСА_5 ,що належала на праві приватної власності боржнику ОСОБА_13 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Козелецької районної державної нотаріальної контори Мотовиловець І.А. 13.11.2007 року за р. № 4-3188, за ціною згідно висновку з незалежної оцінки майна від 19.12.2011 року в розмірі 496500, 00 (чотириста дев`яносто шість тисяч п`ятсот грн. 00 коп.) без урахування ПДВ.

Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.02.2020 року, майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (будівля кафетерію із господарськими будівлями та спорудами), зареєстровано на праві власності за ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності виданого Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Антипенко О.А. від 01.10.2015 року.

В той же час тим же державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Антипенком Олександром Анатолійовичем було зареєстровано обтяження: 11417275 від 27.08.2014 року. Підстава виникнення обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер 44130132, виданий 23.07.2014 року, видавник: ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно. Також тим же державним реєстратором було зареєстровано обтяження: 11417338 від 30.11.2010 року. Підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження серія та номер 22769415, виданий 22.11.2010, видавник: ВДВС Солом`янського РУЮ у м.Києві; вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все майно. 24 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Козелецького відділення Ніжинського відділу поліції ГУНП Чернігівської області із заявою про вчинення ОСОБА_13 шахрайських дій щодо заволодіння його майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .Реєстраційний номер заяви 7183 від 24.12.2019 року.

05 березня 2020 року подав до Козелецького районного суду Чернігівської області позов до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Чернігівській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Антипенка Олександра Анатолійовича про скасування реєстрації декларації, рішення та запису про державну реєстрацію права власності щодо реєстрації права власності за ОСОБА_13 на нібито реконструйований із нежитлової будівлі (кафетерію) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 .

10 березня 2020 року була постановлена ухвала про відкриття провадження у цивільній справі № 734/598/20, провадження № 2/734/389/20 за позовом ОСОБА_2 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області, державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Антипенка Олександра Анатолійовича, ОСОБА_13 про скасування реєстрації декларації, рішення та запису про державну реєстрацію права власності (суддя Анохін А.М.).

У зв`язку із заміною судді, який був направлений у відрядження до іншого суду, заміною відповідачів належними відповідачами: відповідача-1 - державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області Антипенка Олександра Анатолійовича, якому був закритий доступ до реєстру, на Козелецьку селищну раду Чернігівського району Чернігівської області, яка на даний час виконує реєстраційні функції; відповідача-2 - Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернігівській області, яка була ліквідована, на Державну інспекцію архітектури та містобудування України; яка виконує функції із державного архітектурно-будівельного контролю, на даний час у провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться цивільна справа № 734/598/20, за позовом ОСОБА_2 до Козелецької селищної ради Чернігівської області, Державної інспекції архітектури та містобудування України, ОСОБА_13 , про скасування реєстрації декларації, рішення та запису про державну реєстрацію права власності (суддя Домашенко Ю.М.).

Таким чином враховуючи, що на час розгляду справи право власності на спірне майно не зареєстровано за жодним із подружжя, а належить іншій особі, це майно є спірним і вибуло із володіння ОСОБА_2 не залежно від його волі, воно не може бути на сьогодні визнано спільним майном подружжя, тому в задоволені вказаних вимог слід відмовити.

Крім того, до закінчення розгляду справи представник позивача зазначив, що ОСОБА_5 підтримує заявлені вимоги тільки в частині визнання особистим майном ОСОБА_5 квартири та виключення її із складу спільного сумісного майна подружжя.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказано, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Встановивши, що квартира АДРЕСА_3 набуті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, презумпція спільного майна подружжя не спростована, належними, достатніми та достовірними доказами, а тому суд дійшов висновку про відмову у визнанні вказаного майна особистою приватною власністю позивача.

Суд відхиляє аргумент наведений позивачем про те, що спірне майно придбане позивачем тільки за особисті кошти та кошти, надані їй братом в рахунок переданого йому належного позивачу спадкового майна, а також, що на час внесення таких коштів за договором про пайову участь сторони не проживали разом, не веди спільного господарства, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження вказаного, а навіть спростовують зазначені обставини викладені у позовній заяві.

Керуючись ст. ст. 83, 89, 90, 95, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 про визнання спільним сумісним майном подружжя нежитлову будівлю кафетерію, визначену в плані літерою А, загальною площею 77,0 кв.м., з надвірними будівлями: погріб а, ганок а1, добудова А1, сарай Б, вбиральня У, огорожа 1-3, свердловина с, замощення т, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 згідно із постановою від 11 січня 2013 року про передачу стягувачеві майна, нереалізованого на прилюдних торгах, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції м. Києва Бурлакою Р.В., в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом № 2-868-1/10, виданим 07.12.2010 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_13 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 519593,09 грн., визнання особистим майном ОСОБА_5 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25.06.2002 року за № 195, зареєстрованим у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690; виключення із складу спільного сумісного майна подружжя квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим виконкомом Броварської міської ради Київської області на підставі рішення Броварського міськвиконкому Київської області від 25.06.2002 року за №195, зареєстрованим у Броварському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 24/3 за реєстровим № 6690 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.