Номер провадження: 22-ц/813/3180/23
Справа № 509/7448/21
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є онуком громадянки України ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час смерті була зареєстрована і мешкала на тимчасово окупованій території України за адресою: АДРЕСА_1 . За часів життя пенсія ОСОБА_2 виплачувалась тільки до 31 липня 2014 року. У подальшому виплата їй пенсії, як й іншим пенсіонерам з числа жителів м. Алчевськ, була припинена Пенсійним фондом України у зв`язку з проведенням антитерористичної операції. З моменту припинення виплати пенсії у серпні 2014 року по липень 2020 року (місяць смерті ОСОБА_2 ) пройшло 5 років та 11 місяців, а загальна сума нарахованої, але не отриманої спадкодавцем за цей період часу пенсії складає 116737,15 гривень. Позивач є єдиним спадкоємцем своєї бабусі ОСОБА_2 , прийняв її спадщину та 19 жовтня 2021 року приватний нотаріус Куркан Н.Ф. видала йому відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, до складу якої увійшла тільки частина недоотриманої померлою ОСОБА_2 пенсії з 18 жовтня 2018 року по 31 липня 2020 року у розмірі 47169,93 гривень. Цей розмір недоотриманої спадкодавцем пенсії як спадщина була визначена приватним нотаріусом на підставі отриманої від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довідки від 22 вересня 2021 року. Позивач не погоджується з визначеним відповідачем розміром недоотриманої пенсії та вважає, що оскільки ОСОБА_2 з серпня 2014 року не могла своєчасно отримувати пенсію з незалежних від неї причин, відповідач неправомірно розрахував належну до сплати позивачеві недоотриману пенсію (а.с. 1-5).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача, недоотриману за життя пенсію ОСОБА_3 , у розмірі 70759 грн та судові витрати у сумі 908 грн (а.с. 35-40).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник за довіреністю Радулова Олена Володимирівна, яка діє в інтересах Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, справу розглядати без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Так, апелянт вказує, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на непідконтрольній Україні території. Виплата пенсії за попереднім місцем перебування на обліку була проведена до 31 липня 2014 року і згідно з матеріалами справи з 01 серпня 2014 року пенсія не нараховувалася. Апелянт повідомляє, що на запит Приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області від 22 вересня 2021 року було сформовано довідку про розмір неотриманої пенсії за період з 28 вересня 2018 року по 31 липня 2020 року у сумі 47169,93 грн. 20 жовтня 2021 року позивачу була нарахована недоотримана пенсія померлої з урахуванням вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 жовтня 2018 року, тобто з дня звернення за неотриманою пенсією, по 31 липня 2020 року в сумі 45978,04 грн. Таким чином, на думку апелянта, виплата недоотриманої пенсії була нарахована відповідно до вимог чинного законодавства. Також апелянт звертає увагу на те, що розмір пенсії з 01 серпня 2014 року по 18 жовтня 2018 року не отримано своєчасно з власної вини ОСОБА_2 , тобто ніхто не позбавляв її права звернутися до відповідного органу щодо отримання документів, необхідних для призначення виплат, в тому числі пенсійних, внутрішньо переміщеним особам. Окрім того, апелянт вважає, що стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судових витрат, суперечить закону, тому має за собою наслідки нецільового використання коштів (а.с. 58-62).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 липня 2022 року (головуючий суддя Колесніков Г.Я.) (а.с. 74) відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 19 серпня 2022 року справу призначено до розгляду (а.с. 88).

04 серпня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року без змін (а.с. 81-87).

Рішенням Вищої ради правосуддя № 96/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22 березня 2023 року, цивільну справу було розподілено на головуючого суддю Бездрабко В.О. (а.с. 104).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 від 30.05.2023 року (зі змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), з урахуванням п. 3.9. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року, достроково закінчено відрядження суддів Херсонського апеляційного суду до Одеського апеляційного суду.

У зв`язку з цим, протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 12 червня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. (а.с. 108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 червня 2023 року (головуючий суддя Дришлюк А.І., судді Громік Р.Д., Сегеда С.М.) цивільну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (а.с. 113-115).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання 19 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. 10 жовтня 2023 року від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи за відсутності апелянта (а.с. 122-124). Позивач просив розглянути справу за його відсутності, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 86).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нараховані ОСОБА_2 суми пенсії не були нею отримані з причин, які від неї не залежали, а в силу ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на 09 липня 2020 року ці кошти мали бути їй виплачені за минулий час без обмеження будь-яким строком у розмірі 116737,15 грн. Також, суд першої інстанції вважав, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки спадкодавець за часів свого життя статусу внутрішньо переміщеної особи не набувала, а згідно з преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів саме внутрішньо переміщених осіб. З огляду на це, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 успадкував належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до положень ст. 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мав право на їх виплату на момент своєї смерті (а.с. 39).

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Алчевськ, Луганської області. Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 видане 03 квітня 2021 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. та зареєстрованого у реєстрі за №2228, спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 є її онук ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане зазначене свідоцтво, складається з недоотриманих пенсійних виплат у сумі 47169,93 гривень, що належали ОСОБА_2 , розмір яких підтверджено довідкою управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 вересня .2021 року за №1500-0401-8/122274 (а.с. 15).

У листі управління Пенсійного фонду України в Одеській області №19783-20328/Ш-04/8-1500/21 від 25 жовтня 2021 року зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 виплата пенсії за місцем її перебування на обліку проведена по 31 липня 2014 року. Починаючи з 01 серпня 2014 року пенсія ОСОБА_2 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , не нараховувалась. Розмір недоотриманої пенсії за життя ОСОБА_2 , розрахований згідно зі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 жовтня 2020 року по 31 липня 2020 року становить 45978,04 грн. Розмір недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії з 01 серпня 2014 року по 27 вересня 2018 року становить 70759,11 грн (а.с. 16-17).

Як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, відповідач вказує на те, що розмір недоотриманої пенсії розраховується згідно зі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та сума зменшується залежно від дати звернення спадкоємця за отриманням недоотриманої пенсії із свідоцтвом про право на спадщину. Оскільки позивач звернувся із відповідною заявою 19 жовтня 2021 року, то йому була нарахована недоотримана пенсія померлої з дня звернення із заявою по ІНФОРМАЦІЯ_2 (останній день місяця, в якому померла спадкодавець) у розмірі 45978,04 грн (а.с. 25, 49).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1227 ЦК визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до положень статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Тобто, зміст частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину (постанова Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №428/6685/19).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі №243/13575/19 зазначила, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Як вже зазначалося вище, розмір недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії з 01 серпня 2014 року по 27 вересня 2018 року становить 70759,11 грн та підтверджується листом ГУ ПФУ в Одеській області, що наявний в матеріалах справи (а.с. 16-17), а також не оспорюється сторонами. Доказів на підтвердження наявності вини з боку померлої щодо неотримання нею пенсії, як на підставу застосування ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач не надав. За викладених обставин, суд першої інстанції встановивши, що позивач має право на спадкове майно - пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який є спеціальним законом у цих правовідносинах, зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог у зв`язку з незаконним перешкоджанням відповідачем реалізації прав позивача, як спадкоємця, на отримання належного йому спадкового майна - пенсії спадкодавця, яка залишилася не отриманою останньою за життя.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда