КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22грудня 2023 року місто Київ.

Справа 357/4899/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15129/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Судді-доповідача: Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув в письмовому провадженні справу за апеляційними скаргами Алєксєєва Владислава Вячеславовича в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року та на додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року (ухвалені у складі судді Ярмоли Я. О.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування, стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом в якому просить суд стягнути з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на свою користь 46094,67 грн, з яких: страхове відшкодування в сумі 41 719,46 грн, пеню в розмірі 3257,55 грн, три відсотки річних в сумі 195,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 922,21 грн, а також 2500 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення дослідження з визначенням матеріального збитку судовим експертом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 26 липня 2022 року о 08 год 45 хв в м. Біла Церква Київської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу «OPEL Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Виявилося, що відповідальність обох власників транспортних засобів застраховано в одного й того ж страховика - ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ».

У відповідності до п. 33.2. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV), було прийнято рішення про складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколу), в якому водій ОСОБА_4 визнав себе винним у ДТП. Оскільки водії транспортних засобів не мали при собі бланку повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), то саме поліцейські, які прибули на місце ДТП, надали бланк Європротоколу та надали допомогу у його складанні.

На виконання інструкцій страховика, в той же день (26 липня 2022 року) фотозображення складеного Європротоколу, паспорту позивача, картки платника податків, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та фотозображення з місця ДТП, відправлено на електронну адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ».

02 вересня 2022 року, на електронну пошту позивача надійшов лист представника ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», яким повідомили, що керівництво страховика погодило виплату лише 50% суми страхового відшкодування, що за підрахунками страховика складає 13 700 грн, адже учасники ДТП ніби з`їхали з місця події без виклику поліції, чим порушили ПДР. Але згодом, надійшло Повідомлення за вих. № 1409-05 від 14 вересня 2022 року про інші підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, яким взагалі відмовили у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з тим, що в ході розслідування події страхового випадку, страховиком встановлено, що водії транспортних засобів ніби не викликали поліцію та склали Європротокол не на місці настання ДТП.

Позивачем замовлено дослідження з визначення матеріального збитку ТЗ у судового експерта та згідно Висновку № 53 від 04 листопада 2022 року вартість матеріального збитку, завданого ТЗ «OPEL Vivaro», д.н.з. НОМЕР_3 в результаті ДТП, на дату оцінки складає 48 067грн, а вартість відновлювального ремонту без урахування податку на додану вартість складових, необхідних під час ремонту - 44 219,46 грн. А тому позивач здійснила розрахунок страхового відшкодування у розмірі 41 719,46 грн. (44 219,46-2500 франшиза).

16 листопада 2022 року позивач направила страховику заяву про виплату страхового відшкодування, проте, у лютому 2023 року отримала відмову у виплаті страхового відшкодування, за вих. № 1502-06 від 15 лютого 2023 року, і підставою такої відмови стало те, що Європротокол складено наступного дня після скоєння ДТП.

Позивач вважає відмову страховика незаконною, оскільки відповідач отримав заяву на виплату страхового відшкодування 17 листопада 2022 року, а у відповідності до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», мав би сплатити страхове відшкодування не пізніше 14 лютого 2023 року (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), тобто з 15 лютого 2023 року розпочався період прострочення, а тому позивачем здійснено розрахунок пені станом на 12 квітня 2023 року в розмірі 3 257,55 грн. (відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закон України № 1961-IV,), трьох відсотків річних в сумі 195,45 грн., інфляційних втрат в розмірі 922,21 грн, згідно ст.625 ЦК України.

16 червня 2023 року позивачем подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з ТДВ «Страхова група «Оберіг» на свою користь станом на 31 травня 2023 року у сумі 49355, 08 грн з яких: страхове відшкодування в сумі 41 719,46 грн, пеню в розмірі 6057,90грн., три відсотки річних в сумі 363,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 1214,25 грн, а також 2500 грн в рахунок відшкодування витрат на проведення дослідження з визначенням матеріального збитку судовим експертом.

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування - 41 719,46 грн, пеню - 6 057,90 грн, три відсотки річних - 363,47 грн, інфляційні втрати за порушення строків виплати страхового відшкодування - 1 214,25 грн, всього 49 355,08 грн.

Стягнуто з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 3 573,60 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Капустіна Віталія Володимировича про ухвалення додаткового рішення - задоволено.

Стягнуто з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 200 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями, Алєксєєв В.В. в інтересах ТДВ «СГ «Оберіг» 01 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку направив на адресу Білоцерківського районного суду Київської області апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року та скасувати додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року. Апеляційна скарга зареєстрована 04 вересня 2023 року.

Крім того, 01 вересня 2023 року Алєксєєв В. В. в інтересах ТДВ «СГ «Оберіг» направив на електронну адресу Білоцерківського районного суду Київської області апеляційну скаргу (зареєстрована судом 05 вересня 2023 року), яка є ідентичною за змістом та вимогами апеляційній скарзі, поданій 01 вересня 2023 року засобами поштового зв`язку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року суд вважав за необхідне розглядати подані апеляційні скарги як одну, оскільки такі скарги є повністю ідентичними.

Вказує, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, висновки суду, що мають значення для справи не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що позивачем пропущено процесуальний строк для подання заяв щодо збільшення позовних вимог, оскільки така заява подана вже після першого судового засідання, тому подана позивачем заява про збільшення позовних вимог від 15 червня 2023 року мала бути залишена без розгляду судом першої інстанції.

Зауважує, що водії транспортних засобів, причетних до ДТП не виконали вимоги чинного законодавства та не оформили повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) всупереч вимогам Закону України «Про ОСЦУПВ», правилам дорожнього-транспортного руху України та Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а саме самовільно залишили місце ДТП не оформивши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) та не повідомивши відповідні підрозділи Національної поліції про настання ДТП, що призвело до неможливості встановити причини та обставини настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, вказує, що оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) було здійснено не водіями транспортних засобів причетних до вказаної ДТП.

Вказує, що стороною позивача необґрунтовано заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки вартість послуг з урахуванням складності справи та обсягу наданих адвокатом юридичних послуг є завищеними.

Також вважає, що судом безпідставно стягнуто штрафні санкції , оскільки вони можуть бути стягнуті виключно у разі несплати страховиком страхового відшкодування.

Вважає, що позивачем належним чином не підтверджено на якій правовій підставі початковою датою розрахунку штрафних санкцій є 15 лютого 2023 року, оскільки відмову у виплаті страхового відшкодування позивач не отримував у день її написання.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 211 вересня 2023 року для розгляду даної справи визначено склад колегії головуючий суддя - Желепа О.В. суддів: Немировська О.В., Мазурик О.Ф.

14 вересня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказує, що в матеріалах справи наявний скриншот переписки ОСОБА_2 з ТДВ «СГ«ОБЕРІГ», з якого вбачається, що вищевказані документи та Європротокол направлено 26 липня 2022 року о 15 год. 36 хв

У пункті 12 Європротоколу викладаються обставини скоєння ДТП, з якими погодились обидва водія, а також, разом із Європротоколом страховику направлялись фотозображення пошкоджених транспортних засобів.

Тобто з Європротоколу Відповідач дізнався про обставини ДТП, щодо причин, то в Опитувальнику щодо причин, обставин та наслідків настання ДТП вказано, що через запарковане авто водій ОСОБА_4 не бачив дорогу та поїхав на удачу.

Відтак причиною ДТП є те, що водій ОСОБА_4 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (п. 10.1. ПДР).

Тож відповідач не був позбавлений можливості встановити причини та обставини ДТП, а причини відмови у виплаті страхового відшкодування є надуманими та спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що саме відповідач у справі та особа, яка стверджує про правомірність відмови на виплату страхового відшкодування, мала довести ту обставину, на яку вона посилається в обґрунтування своєї відмови. Проте, досліджені судом докази і встановлені обставини по справі свідчать про зворотне. Відповідач безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції вважав, що такі вимоги є обґрунтованими.

Колегія суддів вирішуючи справу виходить з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною третьою статті 49 ЦПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом.

27 квітня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Призначено судове засідання на 22 травня 2023 року на 09 год 00 хв. (а.с. 42).

22 травня 2023 року судом першої інстанції здійснено відкриття судового засідання та відкладено розгляд справи на 27 червня 2023 року на 12 год 00 хв., у зв`язку з неявкою осіб, що не з`явились.

Згідно ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засіданняабо через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Отже, 22 травня 2023 року відбулося перше судове засідання.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 49 ЦПК України до початку першого судового засідання позивач не скористалася своїм правом та не подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог.

16 червня 2023 року, тобто, після відкриття першого судового засідання, позивач звернулася до суду з заявою про збільшення позовних вимог.

27 червня 2023 року ухвалою, що занесена до протоколу судового засідання прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Приймаючи подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних, суд першої інстанції не звернув уваги, що перше судове засідання у справі відбулось 22 травня 2023 року і у відповідності до вимог п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач з зазначеної дати таким правом більше не наділена.

Крім того, до поданої заяви про збільшення позовних вимог позивач додала висновок експерта від 31 серпня 2020 року №13-3/640 в якості доказу.

Відповідно до положень статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За правилами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, встановивши, що заява про збільшення позовних вимог подано з пропуском строку визначеного судом, суд першої інстанції, в порядку визначеному ст. 126 ЦПК України повинен був залишити таку заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд переглядає справу в межах первісно заявлених позовних вимог.

Відповідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно п. З ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентується спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/ або майну потерпілого.

За п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому ним Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пункт 34.3. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає саме дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а не потерпілого, а саме: для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники; страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи.

Відповідно п. 9.1., 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого.

Згідно до примітки ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За п.33.2. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі- європротокол).

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.

Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол», що доступна за посиланням https://dtp.mtsbu.ua.

Бланк Європротоколу видається автовласнику безкоштовно під час укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У разі втрати або використання бланку Європротоколу, новий бланк видається страховиком безоплатно на підставі письмової заяви.

Якщо водії скористались Європротоколом, то вони: - мають право залишити місце ДТП, - звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції України про настання ДТП, - звільняються від адміністративної відповідальності, передбаченої за спричинення ДТП.

При складанні Європротоколу в письмовій формі водії повинні не пізніше трьох робочих днів з дати ДТП звернутись зі своїм примірником заповненого Європротоколу до страховика, з яким укладали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Якщо Європротокол укладався в електронному вигляді через систему «Електронний європротокол», повідомлення страховим компаніям учасників ДТП відправляються автоматично.

Інструкція щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) затверджена протоколом Президії Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) від 11 серпня 2011 року №274/2011, погоджена начальником управління державної автомобільної інспекції МВС України 31 серпня 2011 року і загальнодоступна за посиланням: https://mtsbu.ua/ua/for_consumers/europrotocol/96561/

Задовольняючи позовні вимоги суд вважав встановленими такі обставини, згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокола) 26 липня 2022 року о 08 годині 45 хвилин, по вулиці Сухоярській в місті Біла Церква, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «OPEL Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який визнав себе винним у даній дорожньо-транспортній пригоді (а.с.14).

Отже, враховуючи вищевказані норми законодавства можна дійти висновку про те, що складання Європротоколу встановлюється особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Зі змісту повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) 26 липня 2022 року вбачається, що саме ОСОБА_4 є особою, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 липня 2022 року о 08 годині 45 хвилин, по вулиці Сухоярській в місті Біла Церква.

Матеріали справи не містять жодного доказу, який би ставив під сумнів повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокола) 26 липня 2022 року.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд в порушення вимог закону самостійно встановив вину ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспорної пригоди є необґрунтованими.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як водія автомобіля марки «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахованою в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР3390737, діючого станом на час скоєння ДТП (а.с.13).

26 липня 2022 року позивач, шляхом направлення на електронну пошту, звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування в електронній формі (а.с. 15-16).

Отже, указане спростовує доводи відповідача про те, що вказане повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) складено на наступний день після настання ДТП.

В повідомленні ТДВ «Страхова група «Оберіг» за вих. № 1409-05 від 14 вересня 2022 року повідомили, що в ході розслідування події, що має ознаки страхового випадку, було з`ясовано, що водії транспортних засобів, причетних до вказаної ДТП, самовільно покинули місце події та склали Європротокол відносно вищевказаної події не на місці настання ДТП, не викликали орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, що призвело до неможливості встановити причини та обставини настання ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування відповідно до пп. 37.1.3. та 37.1. ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 18-19).

15 листопада 2022 року ОСОБА_2 повторно звернулась до ТДВ «Страхова група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 31), на що отримала відмову у виплаті страхового відшкодування за вих № 1502-06 від 15 лютого 2023 року (а.с. 50-51).

Згідно висновку експерта № 53 від 04 листопада 2022 року, наданого судовим експертом Петрушанко В.Ф., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «OPEL Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, на дату оцінки складає 48067,00 грн., а також визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу складових необхідних під час ремонту, без урахування ПДВ складових - 44 219,46 грн. (а.с. 20-22).

Обґрунтовуючи свої заперечення проти заявлених позивачем вимог відповідач вказував, що внаслідок дій та бездіяльності водіїв неможливо встановити обставини ДТП, однак колегія суддів вважає, що дії учасників ДТП відповідали вимогам Закону, а відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що спростовував такий висновок.

Посилання скаржника на те, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) не підписувався учасниками ДТП, тому не є належним доказом, колегія суддів вважає, необґрунтованим оскільки не підписання учасниками ДТП повідомлення не була підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки відповідачем зазначено підстави, водії транспортних засобів, причетних до вказаної ДТП, самовільно покинули місце події та склали Європротокол відносно вищевказаної події не на місці настання ДТП, не викликали орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, що призвело до неможливості встановити причини та обставини настання ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування відповідно до пп. 37.1.3. та 37.1. ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з відповіді заступника командира батальйону №1 полку патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції від 21 квітня 2023 року за № 1аз/41/40/1/02-2023, ОСОБА_3 здійснювала виклик органів патрульної поліції 26 липня 2023 року о 08 год 46 хв., щодо скоєння ДТП, яка мала місце в м. Біла Церква по вулиці Сухоярська, 20 за участю автомобіля марки «OPEL Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ 2104», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 48).

Отже, колегія суддів доходить висновку, що учасники дтп, яка мала місце 26 липня 2022 року вчинили необхідні дії аби зафіксувати настання ДТП.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (пункт 60 постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі №291/1352/20 (провадження №61-11047св23)).

При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що відповідь командира батальйону №1 полку патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції за № 1аз/41/40/1/02-2023 датована 21 квітня 2023 року, тобто дата 26 липня 2023 року ще не настало, тобто суд застосовує «баланс вірогідностей» та вважає, що у вказаній відповіді помилково зазначено дату вчинення ДТП саме 26 липня 2023 року.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що у відповідача не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування позивачу. Тому, з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування в розмірі 41719,46 грн.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені відповідно до п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції виходить з наступних підстав.

У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що до спірних правовідносин може застосовуватись п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст. 625 ЦК України.

Тому з урахуванням того, що оскільки суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог від 16 червня 2023 року то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штрафні санкції в порядку п. 35.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та згідно ст.625 ЦК України за період з 15 лютого 2023 року по 12 квітня 2023 року.

При цьому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності нарахувань штрафних санкцій саме з 15 лютого 2023 року є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачем отримано заяву позивача про виплату страхового відшкодування 17 листопада 2022 року, а тому у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мав би сплатити страхове відшкодування не пізніше 15 лютого 2023 року (через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування), тому з 15 лютого 2023 року розпочався період прострочення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки заявлений позивачем період прострочення виконання зобов`язань складав 57 днів, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з 15 лютого 2023 року по 12 квітня 2023 року пеня в розмірі 3257,55 грн., 3% річних - 195,45 грн. та інфляційних втрат - 922,21 грн.

Підсумовуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 41719,46 грн та за період з 15 лютого 2023 року по 12 квітня 2023 року пені в розмірі 3257,55 грн., 3% річних - 195,45 грн. та інфляційних втрат - 922,21 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року в cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішенняБілоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року у цій справі, то додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року втрачає силу.

Тому, суд апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат виходить з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.133 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.2 та ч.13 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем понесено витрати пов`язані з проведенням дослідження з визначення матеріального збитку судовим експертом у розмірі 2500 грн. 00 коп. (а.с.29-30) та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.7).

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача суму коштів у розмірі 49355,08 грн.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог апеляційним судом задоволено вимоги на суму 48594, 64 грн, що складає 98,46 % від задоволених судом першої інстанції позовних вимог. В свою чергу апеляційну скаргу задоволено на 1,54 %.

За розгляд справи у суді апеляційної інстанції відповідачем сплачено судовий збір у сумі 1610,40 грн.

В даному випадку апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.10 ст.141 ЦПК України здійснити взаєморозрахунок внаслідок чого стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1057,07 грн ((1073,60-1,54%) - (1610,40-98,46%).

Також, з відповідача підлягає стягненню витрати пов`язані з проведенням дослідження з визначення матеріального збитку судовим експертом у розмірі 2461,50 грн (2500 грн. - 1,54%).

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом даної справи суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: договір про надання правової допомоги № 146 від 27 квітня 2017 року; додаток до договору про надання правової допомоги № 146 від 27 квітня 2017 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 146 від 27 квітня 2017 року; акт приймання-передачі виконаних робіт від 24 квітня 2023 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 6 від 12 квітня 2023 року на суму 2500 грн; квитанція до прибуткового касового ордера № 10 від 24 квітня 2023 року на суму 11 700 грн.

Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 146 від 27 квітня 2017 року адвокат Капустін В.В. надав, а клієнт ОСОБА_2 прийняла наступні послуги з надання правової допомоги: консультація з вивчення документів (500,00 грн); виготовлення та направлення адвокатських запитів з метою збирання необхідних у справі доказів (1000,00 грн); складання позовної заяви (2 000,00 грн); клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (500,00 грн); заява про збільшення розміру позовних вимог (1000,00 грн); участь у першому судовому засіданні в суді першої інстанції (6000,00 грн); участь у наступному судовому засіданні в суді першої інстанції (1600,00 грн); участь у наступному судовому засіданні в суді першої інстанції (1600,00 грн) (а.с. 134).

Враховуючи те, що апеляційним судом встановлено неправомірне прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог, то в даному випадку заявлена вимога про стягнення витрат на правничу допомогу за складання заяви про збільшення розміру позовних вимог (1000,00 грн) не може бути прийнята до уваги.

Враховуючи принцип пропорційності стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 12996,72 грн ((14200-1000)-1,54%).

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги надані стороною позивача копії рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених рішенням ради Адвокатів харківської області №17 від 21 березня 2018 року за №57 від 16 лютого 2018 року, оскільки такі докази не подавались до суду першої інстанції та заявником не обґрунтовано неможливість неподання таких доказів до суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про не співмірність заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу неспівмірними із заявленими складністю справи.

Адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення. Колегія суддів також вважає необхідним зазначити, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого фіксованого розміру погодинних ставок адвокатів сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми погодинних ставок адвокатів зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати та адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановив, що розмір гонорару, витрачений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (справа №905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року, справа №922/2685/19 від 08 квітня 2020 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у клопотанні представника позивача наданий обсяг правничої допомоги не може вважатись неспівмірним з урахуванням обставин даної справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.268, 367, 374-376, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Алєксєєва Владислава Вячеславовича в інтересах Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року та на додаткове рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 18 серпня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення страхового відшкодування, стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування - 41 719,46 грн та за період з 15 лютого 2023 року по 12 квітня 2023 рокупеню в розмірі 3257,55 грн., 3% річних - 195,45 грн. та інфляційних втрат - 922,21 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1057,07 грн, 2461,50 грн витрати пов`язані з проведенням дослідження з визначення матеріального збитку судовим експертом у розмірі та 12996,72 грн витрати на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська