ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7748/23 Справа № 191/1154/23 Суддя у 1-й інстанції - Окладнікова О.І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства Універсал Банк на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року по справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2022 року акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 02 липня 2019 року остання звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею було підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, якою підтвердила, що анкета-заява разом із Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг, а також підтвердила, що із вказаними банківськими документами ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку, вказані умови зобов`язалася належним чином виконувати. На підставі вказаної анкети-заяви відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 20 000 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 .

Вказували, що сторони домовилися щодо істотних умов кредитного договору, зокрема, що кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії, банк має право на власний розсуд переглядати ліміт до використання в межах суми ліміту кредитування, що зазначена в договорі. Інформація надається клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону або у мобільному додатку. Крім того, між сторонами було обумовлено розмір відсотків за користування кредитним лімітом, суму щомісячного мінімального платежу, строк погашення його внесення, а також порядок, розмір та підстави нарахування неустойки за порушення позичальником строків виконання зобов`язання за договором.

Також зазначали, що у пункті 6 анкети-заяви відповідачка просила вважати наведений в анкеті-заяві зразок її власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими при здійснені операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті їй в банку. У цьому ж пункті анкети-заяви засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення її дій згідно договору. Відповідачка підтвердила в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися нею та банком з використанням електронного цифрового підпису, а все листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустила значне порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 13 грудня 2022 року виникла заборгованість за договором про надання банківських послуг Monobank від 02 липня 2019 року у загальному розмірі 43 621,19 грн., що становить залишок заборгованість за тілом кредиту, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути вказану заборгованість.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 678,95 грн. та судовий збір в сумі 41,87 грн.

В апеляційній скарзі «Універсал Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у підписаній анкеті-заяві відповідачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису, а тому, підписуючи анкету-заяву, відповідачка підтвердив своє ознайомлення та згоду з умовами договору, тарифами за карткою Monobank, таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту Карта monobank, а також надала право та доручила Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких грошових зобов`язань перед банком, що випливають з цього договору. Відповідно до виписку про рух коштів баланс на кінець періоду складає 23 621,19 грн. Заборгованість допущена відповідачкою саме у розмірі 43 621,19 грн. та складається з повністю використаного кредитного ліміту 20 000 грн. та суми овердрафту у розмірі 23 621,19 грн.

08 вересня 2023 року відповідачка надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказувала про те, що доводи апеляційної скарги є надуманими. В анкеті-заяві відсутні будь-які посилання на обумовлені сторонами договору відсотки, втім позивачем в період з липня 2019 року по грудень 2022 року безпідставно списувалися відсотки. В анкеті-заяві не погоджено оформлення послуги Переведення витрат у розстрочку. Наголошувала на тому, що автоматичне списання банком коштів з рахунку клієнта є законним тільки у тому випадку, коли дане списання погодження умовами кредитного договору чого у даних правовідносинах немає.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 43 621,19 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2019 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 02 липня 2019 року.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Тобто між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

У наданій позивачем заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, та погодилася з їх умовами.

До анкети-заяви банк додав Умови та правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, які відповідачем не підписувалися.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, відповідачу була надана одна чорна картка: рахунок № НОМЕР_2 , статус картки активна до 01/24.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 13 грудня 2022 року становить 43621,19 грн., з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 43621,19 грн.

Вирішуючи позовні вимоги АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідачки, наданих банком, вбачається, що банк самостійно збільшував розмір основної заборгованості, списуючи з рахунка відповідачки відсотки за використання кредитного ліміту. Отже, списуючи не передбачені умовами кредитного договору платежі з кредитного ліміту, банк штучно збільшував заборгованість відповідача. Більш того, відповідно до наданої банком довідки, протягом строку дії договору кредитний ліміт відповідачки не перевищував 20 000,00 грн., в той час, коли заборгованість за договором, відповідно до наданих розрахунків, складає 43 621,19 грн., тобто більше ніж вдвічі перевищує встановлений банком ліміт Встановивши, що анкета-заява від 02 липня 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідачку обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на списання відсотків підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Крім того, банком 24 лютого 2023 року було списано судові витрати в сумі 2684,00 грн., а на підтвердження сплати судового збору в сумі 2 684,00 грн. до позовної заяви долучено платіжне доручення №3 від 24 лютого 2023 року. Тобто позивач фактично сплатив судовий збір перед зверненням з даним позовом до суду за рахунком відповідачки, збільшивши цим суму нарахованої ним же заборгованості відповідача, і просив стягнути цю ж суму з ОСОБА_1 . У зв`язку з викладеним судом від суми заборгованості в розмірі 43 621,19 грн. було віднято суму неправомірно списаних з картки відповідача відсотків та судових витрат в загальному розмірі 42 942, 24 грн. і різниця становить 678,95 грн. та саме ця сума підлягає до стягнення із відповідачки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає,що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що дійсно перш ніж надавати кредитні кошти позичальнику, зважаючи на те, що проект monobank є онлайн банком, з метою дотримання вимог чинного законодавства, банком було особисто здійснено попередню ідентифікацію відповідача, отримано документи, що підтверджують його особу, та внесено їх до бази банку, після чого на основі власноручного підпису позичальника було згенеровано особистий ключ, який використовуватиметься для накладення електронного цифрового підпису, який відповідає власноручному підпису клієнта банку, при цьому в анкеті-заяві банку зазначається, що в подальшому вказаний підпис буде використовуватися позичальником з метою засвідчення будь-яких дій згідно з договором в мобільному додатку.

Тобто, позивач наполягає на тому, що після направлення примірників Умов і правил надання банківських послуг, Тарифів, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту до мобільного додатку відповідача, останній ознайомився з ними та погодився з їх умовами, використовуючи електронний цифровий підпис, що свідчить про погодження із позичальником усіх необхідних умов кредитного договору, зокрема і щодо нарахування відсотків за користування кредитом та неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

В той же час, колегія суддів зауважує, що саме по собі посилання позивача на ознайомлення відповідачем із вказаними банківськими документами та погодження із ними шляхом їх підписання цифровим підписом у мобільному додатку, без надання відповідних доказів, не може бути прийнято до уваги колегією суддів, оскільки будь-яка дія користувача додатком фіксується у відповідній програмі та в подальшому оброблюється спеціалістами банку, що і здійснюють реагування на відповідні дії з боку клієнта. При цьому, відсутність вказаних доказів, позбавляє можливості суд встановити факт ознайомлення із вказаними умовами надання кредитних послуг та їх підписання, що є обов`язковим у разі пред`явлення позивачем вимог щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойкою, комісією, та які у зв`язку із відсутністю вказаних доказів до стягнення не підлягають.

Так, звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою банк зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягненні частини тіла кредиту, оскільки його нарахування передбачено п.5.23 п.5 розділу ІІ умов, відповідно до якого кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому, банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з Тарифами, якщо інше не передбачено умовами цього договору.

Отже, з аналізу відповідного пункту Умов вбачається, що прострочене тіло кредиту за своєю суттю складається з відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі, які мали бути списані за рахунок кредитних коштів, в той же час враховуючи повне використання кредитного ліміту, банк фактично збільшує його для списання на власну користь відсотків та неустойки за порушення зобов`язань.

Тобто банк, зазначаючи, що реальна заборгованість за тілом кредиту складає 43 621,19 грн., в той же час відповідні доводи банку не відповідають фактичним обставинам. Оскільки остання складається із тіла кредиту, а також відсотків та неустойки та суми списаного судового збору.

В матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідачки із відповідними Умовами кредитування, зокрема про можливість нарахування банком відсотків за користування кредитом, неустойки за прострочення зобов`язання, можливість їх списання шляхом збільшення кредитного ліміту та обрахування у прострочену суму заборгованості.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 02 липня 2019 року судом встановлено, що позивачем зазначено розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 43 621,19 грн. З аналізу зазначеного розрахунку та виписки за рахунком вбачається , що розмір заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 02 липня 2019 року включає в себе нараховані позичальнику відсотки, розмір яких не узгоджено сторонами, та порядок і строки їх нарахувань не передбачені анкетою-заявою.

З виписки про рух коштів вбачається, що банком списувалися відсотки.

Таким чином, відмовляючи у стягненні на користь банку частини суми, яка перевищує встановлений позичальнику кредитній ліміт та безпідставно списані відсотки, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом до уваги паспорту споживчого кредиту за програмою Картка monobank, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту містить зауваження про те, що інформація зазначена в паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01 січня 2023 року, тобто станом на день звернення позивача до суду з даним позовом (23 березня 2023 року) положення паспорта щодо права кредитора нараховувати відсотки та штрафи є неактуальними. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Анкета-заява, підписана ОСОБА_1 , не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновків суду першої інстанції не спростовує.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового стягнення з боржника суми заборгованості за тілом кредиту за договором від 02 липня 2019 року в межах отриманих та використаних позичальником коштів які залишилися несплаченими з врахуванням безпідставного списання відсотків з оплат здійснених відповідачкою.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров