ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/886/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Дідух М.Є.

учасників справи: позивача ОСОБА_1 його представника адвоката Сампари Н.М., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Шевченко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/15904/22 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2023 року та ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Шевченко Наталія Павлівна, на додаткове рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нечай Леся Степанівна про усунення від спадкування, постановленого суддею Братків І.І., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нечай Л.С. про усунення від спадкування. В обгрунтування вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 .. 26.09.2014 року мама ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , склала заповіт в користь свого сина ОСОБА_1 , яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . 28.01.2020 ОСОБА_1 - помер. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя та до самої смерті ОСОБА_1 допомагав своїй мамі у веденні господарства та побуту, оскільки через свій похилий вік вона потребувала сторонньої допомоги, піклування та лікування. ОСОБА_1 фактично проживав з мамою, оскільки вона потребувала його присутності постійно, а залишати її саму з огляду на її похилий вік, було ризиковано.

Вказав, що у ОСОБА_3 був ще один син - ОСОБА_2 , який ухилявся від відвідування матері та не допомагав їй. Попри неодноразові прохання, жодної допомоги вона не отримувала. У користуванні ОСОБА_3 знаходилася земельна ділянка для ведення підсобного господарства, на якій вона вирощувала овочі, проте через похилий вік остання була неспроможна сама займатися її обробітком, тому після смерті батька, це стало обов`язком позивача.

Стверджує, що безпосередньо перед смертю ОСОБА_3 , до неї приїхав ОСОБА_2 з дружиною та сином, їх поведінка спровокувала інфаркт бабусі, внаслідок чого її доставили у лікарню, проте стан був критичним.

Посилаючись на викладені обставини просив прийняти рішення, яким усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Нечай Леся Степанівна про усунення від спадкування - відмовлено .

Додатковим рішенням Козівського районного суду від 21 серпня 2023 року 2023 року заяву представника відповідача адвоката Шевченко Н.П. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень.

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено .

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Н.М. подав апеляційну скаргу на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2023 року, в якій просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільскої області та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги викладені у позовній заяві задовольнити повністю.

Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що жодних доказів про безпорадний стан ОСОБА_3 і необхідність отримання нею стороннього догляду надано не було. Суд не звернув увагу, що оглядом сімейного лікаря на дому, проведеним 05.10.2020 р. зафіксовано, що хвора ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду.

Зазначає, що суд першої інстанції жодним чином не аргументуючи свої рішення дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спадкодавець ОСОБА_3 , потребувала допомоги саме від свого сина, ОСОБА_2 , відповідача по справі.

Посилається на те, що голослівні заяви свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що відповідач передавав гроші своїй матері не підтверджені жодними доказами, тому не можуть взяті судом до уваги.

Судом першої інстанції встановлено, що саме він займався похованням ОСОБА_3 в той час, коли відповідач жодним чином не намагався долучитись до цього.

Окрім того зазначає, що за життя ОСОБА_3 дала в користування відповідачу та його сім`ї будинок, дозволила жити разом та весь час після того, як вони отримали домоволодіння, відповідач та його сім`я стверджували, що будуть робити ремонт. Однак, коли ОСОБА_3 померла, будинок одразу було виставлено на продаж.

У апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Шевченко Н.П., просить скасувати вказане рішення в частині зменшення судових витрат на правову допомогу та відмови у стягненні витрат на переїзд, оскільки висновки суду про відсутність підстав для стягнення таких витрат є необгрунтованими.

Посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.137 ЦПК України було зменшено розмір витрат на правову допомогу з 19000 грн до 8000 грн. Суд помилково прийшов до висновку, що справа є нескладною та сторона відповідача могла приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та його висновок не грунтується на вимогах закону .

Зазначає, що суд необгрунтовано відмовив у стягненні судових витрат за переїзд до іншого населеного пункту. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шевченко Н.П. тричі приймали участь у судових засіданнях за місцем знаходження суду та відповідач поніс витрати на переїзд .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду від 24 липня 2023 року, представник ОСОБА_2 , адвокат Шевченко Н.П. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необгрунтованою, а доводи апелянта такими, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування рішення суду від 24.07.2023 р.

Зазначає, що вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі представник позивача безпідставно вказує на те, що медичною документацією на померлу ОСОБА_3 підтверджується, що вона перебувала у безпорадному стані. Такі доводи сторона позивача обґрунтовує наявними в матеріалах справи медичними документами з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Козівської селищної ради» на ОСОБА_3 та наданими показами свідків. Однак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що такі докази у своїй сукупності свідчать тільки про те, що ОСОБА_3 була особою похилого віку (83 роки), при житті у неї виставлені різні діагнози, однак, жодних доказів про безпорадний стан і необхідність отримувати сторонній догляд, суду не надано.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення представник ОСОБА_1 адвокат Сампара Н.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу . Судові витрати понесені ОСОБА_1 покласти на ОСОБА_2 .

Посилається на те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання щодо розумності та співмірності заявлених витрат на

правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн. зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, матеріальним станом ОСОБА_1 , їх розмір є завищеним.

Зазначає, що 1000 грн. за одну годину роботи адвоката є явно завищеною та не співмірною, очікування розгляду справи є також поза розумним сумнівом завищеною. 5 годин консультування є явно збільшено, оскільки дана категорія спору та предмет позову не потребують консультування 5 годин. В межах справи № 607/15904/22 не відбувалися судові засідання сукупною тривалістю 13 годин, судові засідання тривали значно меншу кількість часу. 12 годин доїзду до суду є особистим бажанням адвоката, оскільки вона мала можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, який міг скористатися правовою допомогою адвоката, робоче місце якого територіально ближче розташоване до приміщення суду.

Під час розгляду справи в апеляційному суді позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сампара Н.М. підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шевченко Н.В. заперечили апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Судом встановлено, що 26.09.2014 мама ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , склала заповіт в користь свого сина ОСОБА_1 та все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 , про що свідчить копія заповіту, складеного 26.09.2014 р. та посвідченого секретарем виконкому Плотичанської сільської ради.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 24.07.1973, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_3 ..

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) 29.01.2020.

Також установлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) 15.12.2021.

Як видно із витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №68197419, сформованого 21.01.2022, після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу №7/2022.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Згідно з довідкою №39 виданої виконавчим комітетом Козівської селищної ради 19.10.2022 ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_1 , разом вели також господарство до смерті сина. У ОСОБА_3 у користуванні знаходилася земельна ділянка для ведення підсобного господарства, на якій вона вирощувала продукти, як зазначено у довідці №38, виданій виконавчим комітетом Козівської селищної ради 19.10.2022.

У довідці №40, виданій виконавчим комітетом Козівської селищної ради 19.10.2022 вказано, що у веденні господарства, після смерті ОСОБА_1 , ОСОБА_3 допомагав її онук ОСОБА_1 .

Як встановлено із відповіді на адвокатський запит акушерки АЗПМС ОСОБА_6 у грудні 2021 року її викликали до ОСОБА_3 та повідомили, що останній стало погано. В житловому будинку знаходилися невістка ОСОБА_7 та онук ОСОБА_8 , згодом під`їхав онук ОСОБА_9 . З пояснень акушерки відомо, ліки для ОСОБА_3 купляв її онук ОСОБА_1 та постійно піклувався про її стан здоров`я.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції витребовувалися докази, з з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Козівської селищної ради» медичні документи ОСОБА_3 ..

З електрокардіограми від 03.07.2008 року вбачається, що у ОСОБА_3 зафіксовано скарги на головні болі, неперіодичне серцебиття, колючі болі в серці, задишка при фізичних навантаженнях, загальна слабкість». Оглядом сімейного лікаря А/В від 28.10.2014, зафіксовано «скарги на періодичні головні болі, головокружіння, задишку при фізичному навантаженні. Оглядом сімейного лікаря від 23.06.2017, зафіксовано періодичні головні болі, головокружіння, шум в голові, вухах, пониження пам`яті, зору, слуху, задишку. В легенях везикулярне, н/в ослаблене дихання, склеторичні хрипи. Серце - тони ослаблені. Оглядом сімейного лікаря на дому від 05.10.2020 зафіксовано періодичні головні болі, головокружіння, шум в голові, вухах, пониження пам`яті, зору, слуху, задишку, слабкість в руках, ногах, колючі болі в ділянці серця, болі в суглобах, забруднення рухів, кволість. Гіпертонія багато років, постійно лікується амбулаторно. Хвора потребує постійного стороннього догляду». Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1105, « ОСОБА_3 поступила 23.04.2021 до КИП - районна лікарня селищної ради» з діагнозом: порушення ритму по типу постійна форма з тахісистолією шлуночків. Гіпертонічна хвороба 2 ст.2 ст. Дуже високий гідроторакс. Хронічний панкреатит. Хронічний холецистит стадія загострення та виписана 06.05.2021. Анамнез хвороби: хворіє Гіпертонічною хворобою більше 20 років, погіршення стану здоров`я (серцебиття, набряки) відмітила більше тижня.

З показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що спочатку її чоловік ОСОБА_1 допомагав матері, а потім син - позивач ОСОБА_1 допомагав бабусі. Вони займалися лікуванням ОСОБА_3 , відповідач уникав надання допомоги матері, та не відвідував останню. Померла ОСОБА_3 неодноразово просила відповідача про допомогу, однак від відмовлявся. Таким чином, ОСОБА_3 склала заповітне розпорядження саме на ОСОБА_1 , котрий їй допомагав та піклувався про неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, поивачем не доведено, а судом не встановлено, що померла ОСОБА_3 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані та потребувала допомоги ОСОБА_2 , котрий такої допомоги їй умисно не надавав.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 1216,1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_3 відкрито спадкову справу №7/2022. За життя ОСОБА_3 , склала заповіт в користь свого сина ОСОБА_1 , яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 .

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивач вказував, що судом першої інстанції не взято до уваги доказів щодо ненадання ОСОБА_2 допомоги матері, яка такої допомоги потребувала і полягало в тому, що відповідач є сином померлої та зобов`язаний був піклуватися про матір.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до абз.2 ч.3 ст.1224 ЦК України: не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Це стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно із нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід врахувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку .

Відповідно до ч.5 ст.1224 Цивільного Кодексу України: за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до ч.5 т.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року, справа №336/1691/19.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про хибність висновку суду про відсутність доказів про безпорадний стан ОСОБА_3 і необхідність у сторонньому догляді.

Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано результат електрокардіограми від 03.07.2008 року, з якої вбачається, що у ОСОБА_3 зафіксовано скарги на головні болі, неперіодичне серцебиття, колючі болі в серці, задишка при фізичних навантаженнях, загальна слабкість зору, слуху. З виписки медичної карти стаціонарного хворого №1105 вбачається, що ОСОБА_3 поступила 23.04.2021 до КИП - районна лікарня селищної ради з діагнозом: порушення ритму по типу постійна форма з тахісистолією шлуночків. Гіпертонічна хвороба 2 ст.2 . Дуже високий гідроторакс. Хронічний панкреатит. Хронічний холецистит стадія загострення та виписана 06.05.2021. Анамнез хвороби: хворіє Гіпертонічною хворобою більше 20 років, погіршення стану здоров`я (серцебиття, набряки) відмітила більше тижня.

Колегія суддів зауважує, що з вищевказаних письмових матеріалів справи вбачається, що померла була людиною похилого віку та мала відповідні вікові хвороби, однак, докази, що у зв`язку із такими хворобами ОСОБА_3 потребувала стороннього догляду, а також, що догляду вона потребувала саме від відповідача ОСОБА_2 , позивачем не подано.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги при можливості її надання спадкодавцю, який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу, потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Колегія суддів вважає, що сторона позивача не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів безпорадного стану спадкодавиці ОСОБА_3 , потреби спадкодавиці в отриманні допомоги від відповідача та ухилення останнього від надання допомоги матері, ураховуючи, що за змістом ч.5 ст.1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Жоден із досліджених судом письмових доказів про необхідні для усунення від спадкування обставини не свідчить.

Окрім того, доводи апеляційної скарги, в частині понесених витрат на поховання не є підставою для усунення від спадкування відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, а тому, виходячи із доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Щодо оскарження додаткового рішення суду.

Так, задовольняючи частково заяву представника відповідача адвоката Шевченко Н.П. про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дана справа не є складною, судові засідання за участі адвоката тривали менше 8 год., та, з урахуванням клопотання позивача ОСОБА_1 , правомірно зменшив суму стягнення з 19000 до 8000 грн. Відмовляючи у витратах на переїзд відповідача та свідків, суд виходив з того, що ці вимоги є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні із заявою про ухвалення додаткового рішення представником відповідача було заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн. та витрат пов`язаних із переїздом в сумі та 3931,93 грн. Надано докази, на підтвердження надання послуг: договір про надання правової допомоги, акт прийому передачі послуг та квитанції із автозаправки ТОВ «ОККО-ДРАЙВ».

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сампарою Н.М. було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, де вказано про завищення розміру витрат на правову допомогу та відсутність доказів їх розумності та співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, матеріальним станом Масного М.В.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що представником в суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 19000 грн., представником відповідача долучено до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги від 02.12.2022; ордер серії АТ № 1033278 на надання правової допомоги; акт прийому-передачі послуг від 28.07.2023.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

З прийому-передачі послуг вбачається, що до послуг адвоката, які були надані позивачу включено: зустріч, консультація клієнта, узгодженої правової позиції, вивчення, правовий аналіз доказів по справі, пошук, вивчення та правовий аналіз судової практики в аналогічних спорах, підготовка відзиву (5 год. роботи); участь у судових засіданнях (8 год. роботи), час переїзду до суду (4 год. загалом).

Колегія суддів враховує, що дана справа не є справою значної складності, зазначений відповідачем та представником відповідача орієнтовний розмір судових витрат, зважаючи на те, що судові засідання за участю представника відповідача тривали менше 8 год., та те, що представник відповідача не була позбавлена можливості приймати участь у судових засідання в режимі відеоконференції, тому суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення вимог та стягнув з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в зменшеному розмірі , в сумі 8000 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково прийшов до висновку, що справа є нескладною та сторона відповідача могла приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції є безпідставними, оскільки вирішуючи питання щодо розумності та співмірності заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 19 000,00 грн., суд першої інстанції врахував складність справи та виконаний адвокатом обсяг робіт, матеріальний стан ОСОБА_1 та заперечення його представника щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу та безпідставністю вимог про витрати за проїзд, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення заяви, зменшення витрат на правову допомогу.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача в апеляційній скарзі, що суд необгрунтовано відмовив у стягненні судових витрат за переїзд до іншого населеного пункту, оскільки із поданих відповідачем доказів - квитанцій із автозаправки ТОВ «ОККО-ДРАЙВ», поданих на підтвердження витрат на проїзд, не вбачається, що саме така кількість пального була необхідна для здійснення поїздок до суду, немає даних про автомобіль, який здійснював поїздки до суду, відсутній розрахунок витрат пального з урахуванням технічних характеристик автомобіля.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2023 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Шевченко Наталія Павлівна, на додаткове рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 24 липня 2023 року та додаткове рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.