Житомирський апеляційний суд
Справа №277/212/23 Головуючий у 1-й інст. Гресько В.А.
Категорія 32 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 277/121/23 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський край» про розірвання договору оренди земельної ділянки,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Грабового Олександра Анатолійовича на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Греська В.А. у смт. Ємільчине,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Грабовий О.А. звернувся з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 02.06.2017 між позивачем та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський край» (далі СТОВ «Поліський край», Товариство, Відповідач) було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею 1,9967 га, з кадастровим номером :02:000:0869.

Умовами вказаного договору передбачено орендну плату і строки її сплати. Так, орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня року за поточний календарний рік оренди. Орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату, проте з моменту підписання договору оренди землі відповідач систематично порушує умови п. п. 4.2, 4.4, 9.4 вказаного договору та сплачував орендну плату після 30 грудня кожного року оренди не через касу відповідача. Крім того, станом на час звернення з позовом до суду відповідачем не сплачено кошти за користування земельною ділянкою за 2022 рік.

Зазначав, що підставою для розірвання договору оренди землі є неналежне виконання його умов та систематична несплата орендної плати. Вважає, що порушення відповідачем строків здійснення орендної плати, яка здійснювалася поза межами каси відповідача є підставою для розірвання договору оренди землі, укладеного 02.06.2017 року між позивачем та СТОВ «Поліський край». Вважає, що порушення відповідачем строків здійснення орендної плати порушують права ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, яку було передано в оренду.

Враховуючи наведене, просив розірвати укладений 02.06.2017 між позивачем та СТОВ «Поліський край» договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача адвокат Грабовий О.А. просить судове рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що оскаржуване рішення постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні обставинам справи, порушенням норм матеріального права та не правильним застосуванням норм процесуального права.

Вказує, що з моменту підписання зазначеного Договору Відповідач систематично порушує умови пунктів 4.2., 4.4., 9.4. Договору та сплачував орендну плату після 30 грудня кожного року оренди не через касу Відповідача.

Так, зокрема, Відповідачем було здійснено оплату позивачу за користування земельною ділянкою за: 2020 рік - 15.01.2021; 2021 рік - 17.01.2022; 2022 рік - 22.03.2023. Тобто, має місце прострочення орендної плати за договором оренди земельної ділянки за: 2020 рік - на 15 днів; 2021 рік - на 17 днів, 2022 рік на - 81 день.

У поданому відзиві представник відповідача посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також у відзиві заявлено клопотання про стягнення з ОСОБА_1 7000 грн витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Грабовий О.А. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають її доводам.

Представник відповідача надіслав до суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи позивач в судове засідання не з`явилась, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у її відсутність, що відповідає положенням ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не допущено істотного порушення договору оренди земельної ділянки, оскільки отримані із запізненням за оренду кошти перевищують їх розмір, який передбачений договором.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість, добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (надалі Закону) передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 15 Закону, зокрема, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Статтею 24 Закону передбачено, зокрема, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом д ч. 1 ст. 141 Земельного Кодексу України встановлено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Установлено, що 02.06.2017 між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,9967 га з кадастровим номером :02:000:0869 (а.с.10-13).

Договір оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права, що підтверджується Витягом від 12.06.2017 (а.с.15).

Відповідно до п.4.1 договору оренди земельної ділянки (далі договору) орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 644,16 грн за один повний рік користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації.

Згідно п.4.2 договору орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, зазначений в даному договорі або поштовим переказом.

Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно в строк до 30 грудня року, за поточний календарний рік оренди (п.4.4 договору).

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації; у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пені у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Встановлено, сторонами у договорі оренди було погоджено у розмірі 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 644,16 грн за один повний рік користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації (п. 4.1 Договору).

Згідно п. д) ч.1 ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивачку можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельна ділянка використовує інша особа.

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 175/642/19 зазначив, що систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору є підставою для розірвання такого договору.

На момент звернення представника позивача з вказаним позовом до суду, у відповідача СТОВ «Поліський край» була відсутня систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати ОСОБА_1 . Мала місце лише затримка в її виплаті.

Виходячи з наведеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, наявності підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До відзиву на апеляційну скаргу адвокат Прокоф`єв В.І. долучив наступні документи:

- договір про надання правової допомоги № 1108/23 від 11.08.2023, із п.п. 3.1 п. 3 з якого вбачається, що за правову допомогу, передбачену в п. 1.2 Договору Замовник сплачує Адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатками до цього Договору. (а.с.87);

- додаток №1 до Договору про надання правової допомоги №1108/23 від 11.08.2023 де визначено розмір винагороди адвоката , а саме 7 000,00 грн. (а.с.88);

- акт № 3 здачі-приймання виконаних правових послуг за договором про надання правничої допомоги від 17.08.2023, в п. 2 якого зазначено, що загальна вартість наданих послуг складає 7 000,00 грн (а.с.89);

- детальний опис робіт (а.с.90).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Надання адвокатом Прокоф`євим В.І. СТОВ «Поліський Край» адвокатських послуг при розгляді справи в апеляційному суді підтверджується, зокрема, ордером про надання правничої допомоги від 17.08.2023 та договором про надання правничої допомоги №1108/23 від 11.08.2023 (а.с.91, 87 відповідно).

З Акту здачі-приймання наданих правничих послуг за Договором про надання правничої допомоги №1108/23 від 11.08.2023 вбачається, що вартість послуг адвоката, які надані під час апеляційного розгляду справи, а саме: участь у судовому розгляді справи (правовий аналіз апеляційної скарги, пошук та аналіз законодавства та актуальної судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання тексту відзиву на апеляційну скаргу) в Житомирському апеляційному суді складає 7 000,00 грн (а.с.89).

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, часом витраченим на їх виконання, колегія суддів дійшла висновку, що заява представника відповідача підлягає до часткового задоволення. Слід стягнути із позивача на користь СТОВ «Поліський Край» понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Грабового Олександра Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 22 червня 2023 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліський Край» понесені під час апеляційного розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі3 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 20 жовтня 2023 року.