ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1669/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/258/23 Категорія: 310020000 Дьяченко Д.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Гончар Н. І., Фетісової Т. Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тригуб Оксани Миколаївни на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року у справі за позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неї, як на повнолітню дитину яка продовжує навчатись.

На підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач є її батьком. На даний час позивач є повнолітньою і навчається на 1 курсі «Навчально-науковому інституті управління, економіки та бізнесу» та немає змоги забезпечити своє навчання. Так як відповідач має змогу надавати дочці матеріальну допомогу тому, що має постійний заробіток, то ОСОБА_2 просить стягувати з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, до закінчення навчання.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.03.2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по платі юридичних послуг в розмірі 10 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Представник ОСОБА_1 адвокат Тригуб О. М. оскаржила рішення в апеляційному порядку, пославшись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не надала достатніх доказів, які б підтверджували потребу в матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням або у зв`язку з необхідністю забезпечення житлом за місцем навчання. Донька навчається на безоплатній основі та забезпечений житлом.

Апелянт вказує, що відповідач ОСОБА_1 обмежений в можливості утримувати повнолітню дочку, адже отримує лише 4400,00 грн. заробітної плати, платить за орендовану ним в м. Києві квартиру в сумі 2500,00 грн.

Також зазначає, що судом не взято до уваги допомога, яка надається матір`ю, яка теж повинна надавати матеріальну допомогу та утримувати доньку.

Крім того, скаржник указує, що разом із запереченням до Тальнівського районного суду було подано зустрічний позов про оспорювання батьківства, який не було зареєстровано і не розглянуто в судовому засіданні, хоча при ознайомленні з матеріалами цивільної справи зустрічний позов був наявний, також є відзив позивачки на зустрічний позов, тому суд порушив процес, не приймаючи до розгляду зустрічний позов.

Апелянт просить рішення скасувати і в частині стягнення аліментів, і в частині стягнення витрат за юридичні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню лише в частині судових витрат.

Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою № 75 від 07.03.2023, ОСОБА_2 є студенткою І курсу денної форми навчання Навчально-наукового інституту управління, економіки та бізнесу, термін навчання 12.09.2022 31.08.2026.

Згідно з довідкою від 09.05.2023 №КФ-00000014 ОСОБА_1 працює в ПП «Торговий Дім Поляков» на посаді водія та отримує заробітну плату.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд виснував, що оскільки позивачка навчається на денні й формі навчання і не має змоги забезпечити своє навчання, а відповідач ОСОБА_1 має постійний заробіток та не має на утриманні інших осіб, які потребують його допомоги, тому він може надавати допомогу своїй повнолітній дочці на період навчання. Крім того, стягнув витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень, як просила позивачка.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав стягнення розміру аліментів на дитину яка продовжує навчання, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 , на день звернення до суду не досягла 23 років, даних, що працює, немає, оскільки навчання за денною формою що позбавляє останню можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, у зв`язку з чим є таким, що потребує матеріальної допомоги.

Відповідач зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 , офіційно працевлаштований, та отримує заробітну плату. Відомостей про відсутність можливості сплачувати аліменти, відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції розміру доходів, які отримує мати позивачки, яка також повинна надавати матеріальну допомогу доньці, колегія суддів не приймає, оскільки дана обставина не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, яка її потребує у зв`язку із продовженням навчання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що його донька навчається за державним замовленням та отримує стипендію, а отже не має потреби у матеріальній допомозі, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення в цій частині. Особа, яка продовжує навчання, крім основних витрат на навчання та житло, має також потребу в підручниках, витрат на проїзд до навчального закладу, проживання, одяг тощо.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду, підстави для задоволення апеляційної скарги в частині стягнення аліментів відсутні.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення коштів, що стосуються оплати за юридичні послуги адвоката в сумі 10000,00 грн., та вважає, що рішення в цій частині підлягає зміні.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої, пунктів 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Як видно з наданих представником позивача доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, а саме: договору про надання правової допомоги від 14.07.2023, між ОСОБА_2 та адвокатом Бабенком Р. В. укладено договір, згідно якого адвокат надає клієнту правову допомогу в суді першої інстанції у цивільній справі № 704/258/23 (а.с. 36), розрахунку вартості послуг наданих адвокатом Бабенком Р. В., які складають 12500,00 (а.с. 37), акт виконаних робіт від 14.07.2023 про надання правничої допомоги, де вказано, що вартість витрат на правову допомогу по факту оплати складають 10000,00 грн., квитанції б/н від 14.07.2023, ОСОБА_2 сплатила адвоката Бабенку Р. В. розмір гонорару в сумі 10000,00 грн. (а.с. 41).

Суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на адвоката в сумі 10000,00 грн., при цьому в мотивувальній частині рішення жодних обґрунтувань щодо вказаної суми, яку стягнув, не навів.

Від сторони відповідача надійшло заперечення в апеляційній скарзі щодо стягнення витрат на адвоката в такому розмірі.

Вирішуючи питання про стягнення із ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , апеляційний суд, надаючи належну оцінку доказам на підтвердження понесених таких витрат у їх сукупності, дійшов висновку , що стягнені судом першої інстанції витрати в сумі 10000,00 грн., не відповідають критеріям розумності та обґрунтованості.

При цьому суд враховує обставини справи, характер виконаної представником позивача адвокатом Бабенком Р. В. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальність адвокатських витрат. Зокрема, у розрахунку затраченого адвокатом часу для підготовки та складення відзиву на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про оспорювання батьківства 14.07.2023, який складає 3 години (9000,00 грн.), є необґрунтованим, адже матеріали справи не містять зустрічного позову відповідача. Тому вказана сума не підлягає до стягнення.

Дослідивши наданий розрахунок та, приймаючи до уваги участь адвоката Бабенка Р.В. в розгляді справи в суді першої інстанції, складання ним процесуальних документів, колегія суддів вважає обґрунтованою сумою у 3000,00 грн. витрат на правову допомогу, які необхідно стягнути з відповідача.

Отже рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року у даній справі слід змінити у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, в частині визначення розміру коштів, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача за надання правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 серпня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу з 10000,00 грн. до 3000,00 грн.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді