Справа № 464/1044/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/1506/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Суди В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Банк Форвард» на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача АТ «Банк Форвард» про визнання виконавчого напису, вчиненого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованого в реєстрі за №23223, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову покликалась на те, що в листопаді 2021 року дізналась, що її рахунки, відкриті в банківських установах, заблоковані на підставі постанови про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №67416830 від 06.11.2021, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. на підставі виконавчого напису №23223, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою О.В. Згідно вказаного напису, звернуто стягнення з позивача, яка є боржником за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012, укладеним між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є відповідач АТ «Банк Форвард». Так, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню становить 23 968,14 грн. Однак, позивач зазначає, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримувала, а за період з 2014 року до сьогодні у неї відсутні будь-які непогашені кредити чи грошові зобов`язання. Заборгованість за кредитним договором, на підставі якого вчинено виконавчий напис, погашена, а такий договір укладено із юридичною особою, яка є ліквідованою. Більше того, будь-яких повідомлень чи позики від відповідача не отримувала, судові рішення щодо стягнення з неї боргу відсутні. Зазначає, що не укладала з АТ «Банк Форвард» кредитних договорів, а тому жодних коштів від останнього не отримувала, відсутні судові рішення на підставі яких відповідач безспірно може стягувати суму заборгованості. Виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки укладений між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір не був нотаріально посвідченим, а тому стягувачем не дотримано умови щодо подання нотаріусу документів на підтвердження безспірності суми заборгованості, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім цього, просила суд вирішити питання розподілу судових витрат, зокрема понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року позов задоволено.

Виконавчий напис, вчинений 20 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №23223, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012 на загальну суму 23 968,14 гривень визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду оскаржило АТ «Банк Форвард», подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду та вважає, що таке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповним дослідженням обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що нотаріусом за заявою АТ «Банк Форвард» було вчинено виконавчий напис, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999року №1172, перевірено подачу відповідачем повного пакету документів.

На підтвердження безспірності вимог банку, ним було подано не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Вказує, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на час вчинення виконавчого напису його заборгованість за кредитним договором була відсутня або була у іншому розмірі ніж зазначено у виконавчому написі.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дана справа перебуває в провадженні суду апеляційної інстанції з травня 2023 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення своїх доводів у поданому до суду позові, запереченні на позов, письмових поясненнях, апеляційній скарзі та відзиві на скаргу тощо.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Банк Русский Стандарт» кредитний договір №95449142 на суму кредиту, що становить 9 512,11 грн., графік платежів 21 число кожного місяця з березня 2012 року по листопад 2012 року, що підтверджується копією заяви №95449142 від 20.02.2012 (а.с. 27-29).

З копії заяви про примусове виконання рішення представника АТ «Банк Форвард» від 02.11.2021року встановлено, що останній звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. з проханням відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за №23223 від 20.08.2021, про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 23 968,14 грн. Вказаний договір підписаний позивачем, однак нотаріально не посвідчений (а.с. 21-22).

Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження №67416830, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. 06 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №23223, виданого 20.08.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 23 968,14 грн (а.с.23-24).

Відповідно до копії виконавчого напису №23223 від 20.08.2021 вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 20 серпня 2021 року вчинив виконавчий напис, зареєстрував такий в реєстрі за №23223, про стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором №95449142 від 21.02.2012, укладеним між нею та ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованості на загальну суму, що становить 23 968,14 грн.(а.с.25)

Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України)

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (в редакції діючій на час вчинення оспорюваного виконавчого напису).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і від них Велика Палата Верховного Суду не відступала, на час розгляду справи.

У пунктах 17, 18, 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік)».

Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, у разі стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, у тому числі п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 серпня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Однак, як убачається з матеріалів справи, що серед документів наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній.

З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Форвард» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Банк Форвард» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.